Alegret, Fernández Aguirre & Sílvia Bel
—Cant espiritual, 125è aniversari del naixement de Ricard Lamote de GrignonPetit Palau Cambra
Dilluns, 26 de febrer de 2024 – 19.30 h
Petit Palau
Amb el suport de:
Amb la col·laboració de:
Membre de:
Programa
David Alegret, tenor
Rubén Fernández Aguirre, piano
Sílvia Bel, actriuJoan Lamote de Grignon (1872-1949)
Del cicle Les violetesCap al tard*
Les aranyes
És juny*Ricard Lamote de Grignon (1899-1962)
Cant espiritual*Miquel Ortega (1963)
La gesta dels estels - segona sèrie (estrena absoluta)Cançó
La casa que vull*
Quin dia clarRicard Lamote de Grignon
Plugeta lleu
—Desolació de Joan Alcover**
Tot l’enyor de demà*
Malenconia*
Nadal—Fidelitat de Josep Carner**
Per una flor de romaní*
De Siete cancioncillas en estilo popular¡Ay que non era!
Dentro en el vergel
Tres morillas
Yo con vos, señora
Perdí la mi ruecaCançó del capvespre*
Cançó de la Francisqueta*Poema recitat i cantat
**Poema només recitatAquest concert té una durada de 80 minuts sense pausa.
La durada del concert és aproximada.#patrimonicatalà
Poema
els meus ulls tenen forats
si hi endinso aquestes mans
m’estiro la flor
de les entranyesel calze que té l’oracle
al seu finalLaia Llobera
Paradísia (2023)Comentari
Quan parlem dels Lamote de Grignon ens referim a dos dels músics més rellevants de la història contemporània de Catalunya: Joan i Ricard, pare i fill. Compositors, directors i pianistes, dos músics amb un background de gran profunditat que durant la primera meitat del segle XX contribuïren a consolidar el panorama musical català. La seva obra constitueix un llegat patrimonial extraordinari que abasta música simfònica, òpera, obra coral, obra per a cobla i, per descomptat, el lied, un gènere musical que ressegueix els poetes més emblemàtics de la seva època.
Joan Lamote de Grignon (Barcelona, 1872-1949) va ser professor de piano i de repertori del Conservatori del Liceu, un ofici que va continuar desenvolupant al llarg de la vida amb un gran nombre de liederistes. Un dels seus concerts més emblemàtics va ser a la Salle Pleyel de París el 1937, on juntament amb Conxita Badia van oferir un recital de lied català per commemorar la inauguració de l’exposició “Art catalan” del Musée du Jeu de Paume. Una de les obres que van sonar-hi va ser el cicle Les violetes, un conjunt de dotze cançons a partir de poemes d’Apel·les Mestres. En el concert d’avui podran escoltar-ne quatre: “Larilà”, “Cap al tard”, “Les aranyes” i “És juny”.
Ricard Lamote de Grignon (Barcelona, 1899-1962), de qui enguany es commemora el 125è aniversari del naixement, va ser un músic a cavall del Noucentisme i la contemporaneïtat. El concert d’avui inclou una pinzellada de la seva obra, que segons David Alegret és “plena d’elegància, equilibri, lirisme i contenció”. Siete cancioncillas en estilo popular són set cançons sobre textos populars anònims dels segles XV i XVI. Serranilla és un lied amb text del marquès de Santillana. Tot l’enyor de demà parteix d’un poema de Joan Salvat-Papasseit, un lied inèdit descobert recentment pel net del compositor, David Craven-Lamote de Grignon. Cant espiritual parteix del conegut poema de Joan Maragall, i Plugeta lleu, d’un text en xinès traduït per Marià Manent. Nadal (de Pere Benavent), Malenconia (de Rossend Llates) i Per una flor de romaní (de Josep Carner) formen part d’un cicle de cançons que es va estrenar a la Sala Mozart l’any 1928, mentre que Cançó del capvespre i Cançó de la Francisqueta formen part del popularitzat cicle de cinc cançons sobre poemes de Josep Maria de Sagarra.
El recital d’avui inclou una estrena absoluta: La gesta dels estels (segona sèrie), un cicle de tres cançons –“Cançó”, “La casa que vull”, “Quin dia clar”– escrit pel director i compositor català Miquel Ortega (1963) que complementa el primer quadern, compost a partir de textos de Joan Salvat-Papasseit, de qui enguany es commemora el centenari de la seva mort.
Aquest concert demostra que Joan i Ricard Lamote de Grignon, amb la seva extraordinària contribució a la música catalana, continuen sent font d’inspiració i enriquiment per a les generacions actuals.
Albert Fontelles Ramonet, intèrpret i doctor en musicologia
Biografies
Biografies
©May Zircus
©May Zircus
David Alegret, tenor
Reconegut com a gran especialista en el repertori rossinià i mozartià, on brillen la puresa natural de la seva veu, la seva tècnica i la seva emotiva musicalitat, David Alegret ha cantat extensament els principals títols d'ambdós compositors a Viena, Zúric, Hamburg, Múnic, Roma, Madrid i Barcelona; i als Festivals de Garsington o Pesaro, entre d'altres. Addicionalment completa el seu repertori operístic amb títols de Donizetti, i altres rols que ha cantat a festivals com el Salzburger Festspiele Pfingsten, i teatres com el San Carlo de Napoli o l'Opéra de Montpellier.
Molt actiu en el repertori contemporani, recentment ha participat en les estrenes de les òperes Les Bienveillantes de Parra a l'Opera Vlaanderen, i L'enigma di Lea de Casablancas al Gran Teatre del Liceu, en les quals els compositors van escriure els rols pensant en ell, així com a la recent estrena de les Cinco Canciones Granadinas de Xavier Pagès-Corella, juntament amb l'Orquesta Ciudad de Granada. En paral·lel, David Alegret és un gran impulsor de la creació de cançó en català per a veu i piano, i compositors com Antoni Ros Marbà, Albert Guinovart o Alberto García Demestres han escrit obres per a la seva veu.
Ha estat dirigit per batutes tan importants com Bolton, Carella, Heras-Casado, López Cobos, Luisi, Minkowski, Muti, Pons, Savall, Weigle i Zedda.
En el terreny de l’oratori, ha interpretat obres que abasten des de Monteverdi fins a la música dels nostres dies, en auditoris com el Queen Elizabeth Hall de Londres, Musikverein i Konzerthaus de Viena, i a Lucerna i Praga, per citar algunes ciutats.
David Alegret és un reconegut intèrpret de recital, amb un repertori on destaquen el lied alemany i la canço d'autor català. El seu disc Impressions de natura ha rebut crítiques excel·lents i properament veurà la llum el seu darrer treball Carneriana al costat del pianista Rubén Fernández Aguirre, que recull 50 cançons sobre textos de Josep Carner, incloent diverses obres que diferents compositors li han dedicat. També ha enregistrat per a segells com Harmonia Mundi o Unitel Classica.
Biografies
©May Zircus
©May Zircus
Rubén Fernández Aguirre, piano
Nascut a Barakaldo (Biscaia), va ser deixeble de Félix Lavilla, s’especialitzà en acompanyament de cantants a Viena i Múnic, i va rebre el consell de Wolfgang Rieger.
Pianista habitual dels cantants Carlos Álvarez, Lisette Oropesa, Ismael Jordi, Sabina Puértolas, Javier Camarena, Carmen Solís, David Alegret, Marina Monzó, José Antonio López, Serena Sáenz, Airam Hernández, Ruth Iniesta, Joan Martín-Royo, Vanessa Goikoetxea, Nancy Fabiola Herrera, Miren Urbieta, Núria Rial, Berna Perles, etc., també ofereix recitals amb Ermonela Jaho, Carlos Chausson, Mariella Devia, Josep Bros, Measha Brüggergosman, Andreas Schager, Martina Serafin, Celso Albelo, Cristina Gallardo-Domâs, Simón Orfila, Sylvia Schwarz, Chistopher Robertson, Ainhoa Arteta, Martin Nusspaumer, María Bayo, Borja Quiza, María José Montiel, José Luis Sola, Maite Beaumont, David Menéndez, Isabel Rey, Gabriel Bermúdez, Virginia Tola, José Sempere, Ángeles Blancas, Pancho Corujo o Leontina Vaduva, entre molts d’altres. Actua a la majoria dels teatres i festivals espanyols, com també a la Staatsoper i Musikverein de Viena, ROF de Pesaro, Festival de Bregenz, Sala Txaikovski de Moscou, Smetana Hall de Praga, Carnegie Hall de Nova York, Teatro Solís de Montevideo, Usina del Arte de Buenos Aires, Guadalajara, Álamos Sonora, Dubai, Damasc, Alger...
També ofereix acompanyament en cursos i classes magistrals de T. Berganza, R. Scotto, J. Aragall, I. Cotrubas, R. Vargas i F. von Stade. Ha estat el pianista oficial d’Operalia, concurs presidit per Plácido Domingo, i jurat dels concursos internacionals de Cant de Bilbao, Logronyo i Bogotà.
Defensor del patrimoni musical hispànic, ha recuperat les cinc òperes de saló del sevillà Manuel García y entre la seva discografia figuren els àlbums Granados songs integral, Carlos Álvarez live in La Monnaie, Canciones de la Alhambra, Ametsetan, Carneriana, La seduzione (per al segell IBS), la integral de cançons d’Antón García Abril (Bolamar Music) i Ensueños (AIM Records).
És patró d’honor de la Fundació Victoria de los Ángeles i l’any 2010 va rebre el Premi Ópera Actual “per la seva dedicació a la lírica i el prestigi creixent que està assolint en aquest àmbit”.
Biografies
©David Ruano
©David Ruano
Silvia Bel, actriu
Sílvia Bel i Busquet (Barcelona, 24 de juny de 1970). Actriu. Llicenciada en Art Dramàtic per l’Escola Superior d’Art Dramàtic de Barcelona, Institut del Teatre 1992-1996.
L’any 1998, acabats els estudis i després de participar en diferents espectacles teatrals a Barcelona, es trasllada a Madrid on juntament amb l’actor i director Karra Elejalde protagonitza pel.lícules com Año Mariano i Torapia. L’any 2003 torna als escenaris catalans, on desenvoluparà la seva trajectòria teatral interpretant primers papers al costat de directors com S. Belbel, J.M. Mestres, À. Rigola, Amos Gitai, H. Bonnin, T. Casares o J. Ollé entre d’altres.
L’any 2005 protagonitza l’espectacle teatral La Xarxa, de J. Brossa, interpretació que li valdrà el premi de la crítica Serra d’Or a la millor aportació teatral de l’any, a més de la nominació a millor actriu pels premis Butaca i l’elogi de tota la crítica.
A partir d’aquest moment la seva carrera discorre entre teatre, televisió i cinema. A la televisió ha protagonitzat series com Infidels, Ventdelplà o El cor de la ciutat.
L’any 2007 va ser la Colometa de La plaça del Diamant, que després de fer temporada al TNC va girar durant un any per diferents teatres del país per acabar a Madrid al CDN.
Ha col.laborat amb músics com Lluís Llach i Jordi Savall en diferents concerts poètico-musicals.
L'any 2012 rep el Premi Memorial Margarida Xirgu a la interpretació femenina més rellevant de la temporada teatral barcelonina.
Actualment també compagina la seva faceta d’actriu amb col·laboracions literàries a diferents mitjans i espais culturals.
Textos
Joan Lamote de Grigon (1872-1949)
Del cicle Les violetes
Text d’Apel·les Mestres (1854-1949)CAP AL TARD
En la branca d’un pollanc, vora l’estany,
quan s’adorm la llum del dia,
desgranava el rossinyol, primer de l’any,
sa exquisida melodia.Quantes tardes passejant al caure el sol
te’n recordes, vida mia?
Hem callat per escoltar el rossinyol,
el meu mestre de poesiaQuina calma més augusta, fins el cor
sos batecs esmortuïa,
com vibrava la cançó, sota el cel d’or
on el sol es despedia!Fins l’estrella de la tarda, lentament,
lentament feia sa via,
desitjosa de no perdre un sol accent
de l’excelsa melodia.Què cantava el rossinyol, que a son cantar
terra i cel tot emmudia?
Què cantava, que sentint-lo ens vam besar,
te’n recordes, vida mia?LES ARANYES
La mare de Déu cap al tard filava,
lo sol era post, les flors aclucades.
La guanya la son a mitja fusada,
li cauen les mans damunt de la falda.De tots els racons acuden aranyes,
escalen el fus i el maset engamben,
el fil començat feineres agafen,
en un dir Jesús, tot el floc filaven.La Mare de Déu ja se’n despertava,
“Déu vos do salut, filadores santes,
el que filareu seran fils de plata,
per filosa i fus les florides branques”.ÉS JUNY
És juny!
Ja canta la guatlla:
la falç en el puny, la dalla a l’espatlla.
És juny!És juny!
El blat no té espera,
ja arriba de lluny
la colla feinera.
És juny!És juny!
Llampeguen les dalles,
la plana retruny
de cants i rialles.
És juny!Ricard Lamote de Grigon (1899-1962)
Cant espiritual
Text de Joan Maragall (1860-1911)Si el món ja és tan formós, Senyor, si es mira
amb la pau vostra a dintre de l’ull nostre,
què més ens podeu dar en una altra vida?Perxò estic tan gelós dels ulls, i el rostre,
i el cos que m’heu donat, Senyor, i el cor
que s’hi mou sempre... i temo tant la mort!¿Amb quins altres sentits me’l fareu veure
aquest cel blau damunt de les muntanyes,
i el mar immens, i el sol que pertot brilla?
Deu-me en aquests sentits l’eterna pau
i no voldré més cel que aquest cel blau.Aquell que a cap moment li digué “─Atura’t”
sinó al mateix que li dugué la mort,
jo no l’entenc, Senyor; jo, que voldria
aturar a tants moments de cada dia
per fe’ls eterns a dintre del meu cor!...
O és que aquest “fer etern” és ja la mort?Mes llavores, la vida, què seria?
¿Fóra només l’ombra del temps que passa,
i la il·lusió del lluny i de l’aprop,
i el compte de lo molt, i el poc, i el massa,
enganyador, perquè ja tot ho és tot?Tant se val! Aquest món, sia com sia,
tan divers, tan extens, tan temporal;
aquesta terra, amb tot lo que s’hi cria,
és ma pàtria, Senyor: i ¿no podria
esser també una pàtria celestial?Home só i és humana ma mesura
per tot quant puga creure i esperar:
si ma fe i ma esperança aquí s’atura,
me’n fareu una culpa més enllà?Més enllà veig el cel i les estrelles,
i encara allí voldria esser-hi hom:
si heu fet les coses a mos ulls tan belles,
si heu fet mos ulls i mos sentits per elles,
per què aclucà’ls cercant un altre com?Si per mi com aquest no n’hi haurà cap!
Ja ho sé que sou, Senyor; però on sou, qui ho sap?
Tot lo que veig se vos assembla en mi...
Deixeu-me creure, doncs, que sou aquí.I quan vinga aquella hora de temença
en què s’acluquin aquests ulls humans,
obriu-me’n, Senyor, uns altres de més grans
per contemplar la vostra faç immensa.
Sia’m la mort una major naixença!Miquel Ortega (1963)
La gesta dels estels – segona sèrie
Textos de Joan Salvat-Papasseit (1894-1924)CANÇÓ
Sota l’olivera fronda
sota l’olivera està:
la donzella la més jove,
que és la més bella del mas.Fadrinets a la pubilla
no la miren ni en passar,
sota l’olivera fronda
una donzelleta hi ha.Caterineta li diuen
Catarineta del mas:
si no es casa la pubilla
no la deixen festejar.Té un cantiret a la vora,
una violeta a la mà
i una rosa a cada galta:
tots els fadrinets del pla.Si no es casa la pubilla
la garlanda no li val.Un hereu torna d’Espanya
que al servei del rei anà;
si volia a la pubilla
ja no s’hi vol maridar:Sota l’olivera fronda
sota l’olivera està,la donzella la més jove,
que és la més bella del mas.La pubilla s’esllanguia,
Caterineta no tant;
si l’una aniria a missa
l’altra aniria a dansar:
a la plaça fan ballades,
la sardana dels galans.Quan l’hereu la triaria
la voldrien tots plegats:
si la pubilla es fes monja
ella es podria casar.Caterineta li diuen,
Caterineta del mas;
sota l’olivera fronda
sota l’olivera està.LA CASA QUE VULL
La casa que vull,
que la mar la vegi
i uns arbres amb fruit
que me la festegin.Que hi dugui un camí
lluent de rosada,
no molt lluny dels pins
que la pluja amainen.Per si em cal repòs
que la lluna hi vingui;
i quan surti el sol
que el bon dia em digui.Que al temps de l’estiu
niui l’oreneta
al blanc de calç ric
del porxo amb abelles.Oint la cançó
del pagès que cava;
amb la salabror
de la marinada.Que es guaiti ciutat
des de la finestra,
i es sentin els clams
de guerra o de festa:per ser-hi tot prest
si arriba una gesta.QUIN DIA CLAR
Quin dia clar que el cor s’esvera:
ha dit l’abril missa primera
i el sol és dolç i l’arbre riu.Tu et fas la roba per l’estiu:
color verd-poma és el setí
més la bruseta blau marí.Quin dia clar
i és suau el vent.
Fa bona mina tot jovent.I cada noia, com adés
per primavera té promès
—si no en tenia no és defès.Ara comença la cançó
i la tenora afina el to:tu et fas la roba per l’istiu
—color taronja un cosset viu.Ricard Lamote de Grignon
Plugeta lleu
Text de Marià Manent (1898-1988), traducció lliure d’un poema xinès de Du Fu (712-770)Quin seny tan fi, plugeta lleu!
Ja la llavor t’espera;
dus al quintà cremat de sol
frescors de primavera.Vas néixer fosa al cor del vent,
alguna nit estranya;
els solcs s’amaren del teu plor,
i és verda la muntanya.Ahir molts núvols abrandats
pel cel feien corrua,
i cada llum dels mariners
era una estrella nua.Avui tot són colors frescals
i papallons i merles:
Oh, quina olor, jardí del Rei,
brodat amb tantes perles!—Desolació
Poema de Joan Alcover (1854-1926)Jo só l'esqueix d'un arbre, esponerós ahir,
que als segadors feia ombra a l'hora de la sesta;
mes branques una a una va rompre la tempesta,
i el llamp fins a la terra ma soca mig-partí.Brots de migrades fulles coronen el bocí
obert i sens entranyes que de la soca resta;
cremar he vist ma llenya; com fumerol de fesa,
al cel he vist anar-se'n la millor part de mi.I l'amargor de viure xucla ma rel esclava,
i sent brostar les fulles i sent pujar la saba,
i m'aida a esperar l'hora de caure un sol de conhort.Cada ferida mostra la pèrdua d'una branca:
sens jo, res parlaria de la meitat que em manca;
jo visc sols per plànyer lo que de mi s'és mort.Tot l’enyor de demà
Text de Joan Salvat-PapasseitAra que estic al llit
malalt
estic força content.
Demà m’aixecaré potser
i heus aquí el que m’espera:Unes places lluentes de claror
i unes tanques amb flors
sota el sol
sota la lluna al vespre
i la noia que porta la llet
que té un capet lleuger
i duu un davantalet
amb unes vores fetes de puntes de coixí
i una rialla fresca.I encara aquell vailet
que cridarà el diari
i qui puja als tramvies
i els baixa
tot corrent.I el carter
que si passa i no em deixa cap lletra, m’angoixa
perquè no sé el secret
de les altres que porta.I també l’aeroplà
que em fa aixecar el cap
el mateix que em cridés una veu d’un terrat.I les dones del barri
matineres
qui travessen de pressa en direcció al mercat
amb sengles cistells grocs
i retornen
que sobreïxen les cols
i a vegades la carn
i d’un altre cireres vermelles.I després l’adroguer
que treu la torradora del cafè
i comença a rodar la maneta
i qui crida les noies
i els hi diu: Ja ho té tot?I les noies somriuen
amb un somriure clar
que és el baume que surt de l’esfera que ell volta.I tota la quitxalla del veïnat
qui mourà tanta fressa perquè serà dijous
i no anirà a l’escola.I els cavalls assenyats
i els carreters dormits
sota la vela en punxa
que dansa en el seguit de les roderes.I el vi que de tants dies no he begut.
I el pa
posat a taula.
I l’escudella rossa
fumejant.I vosaltres amic
perquè em vindreu a veure
i ens mirarem feliços.Tot això bé m’espera
si m’aixeco
demà.
Si no em puc aixecar
mai més
heus aquí el que m’espera:Vosaltres restareu
per veure el bo que és tot:
i la Vida
i la Mort.Malenconia
Text de Rossend Llates (1899-1973)Si em deies, “Què és que vols?”,
jo no ho sabia.
Ara que ploro, ho sé…
Ho sé i no ho sé, car la malenconia
fa marcir les volences també.Nadal
Text de Pere Benavent (1899-1974)Festa de gust casolà
i de llar ben abrandada.
Festa que ens fa recordar
de la infantesa passada.Festa de glatir matern
i d’olor de cosa antiga.
Festa que fas que l’hivern
seriós i trist somriga.Com la fredor t’ha encongit
sols la galta del petit
sent l’escalf de ta alenada.Per això a l’anar-te acostant
tot el món es torna infant
per a copsar ta besada.—Fidelitat
Poema de Josep Carner (1884-1970)M'hagués llevat l'esguard una espasa roenta
jo reconeixeria encara, poble meu,
tes cases, per l'olor de l'encens la de Déu
i la del moliner per una olor de menta,
i per l'olor del pa sabria quina és
casa de cada un dels tres flequers,
i tot flairant l'espígol que es torç damunt la brasa:
- És a can Po - diria -, de vint anys ha malalt -,
l'olor del socarrim trairia la casa
del manescal.Si un filtre m'hagués pres la meva recordança,
vingut ací que fos, esgarriat, de nit,
cada carrer m'hi faria el seu crit:
- jo só la plaça vella on tot el poble dansa,
- jo só la de les botxes, tan plena de brogit,
- jo só la cantonada
on, roja del ponent, vingué l'enamorada,
- jo el carrer del safreig, - jo el carrer del mercat,
- jo aquell de la taverna, tan negre i malgirbat,
- jo só el camí reial, de tanta de requesta:
eres petit, petit, ton pare cada festa,
ficant-te en una sàrria de l'ase, amb cor suau,
cap a la vinya et duia per giravolts de pau.Si la malaventura m'hagués llevat el seny
a les ciutats lluentes de gran traïdoria,
em voltaries l'ànima, sense esclafit ni reny,
i ta dolcesa m'acompassaria.
Es sentirien veus de noies en el pont;
la merla cantaria ran de la pau nocturna.
Cauria de mos ulls l'anguniada espurna
i el remoreig de fulles em tornaria el son.
Enfront de cada terme, enfront de cada espona
jo sentiria un tel d'oblit que m'abandona;
a cada mata, a cada roc del meu camí
tu ressuscitaries una esma antiga en mi.
I prop del rierol que llisca entre falgueres,
veient-te per les comes, guarnit de prada i blat,
m'aixecaria, nu de les meves quimeres,
i somriuria del meu dany passat.Per una flor de romaní
Text de Josep Carner (1884-1970)Per una vela en el mar blau
daria un ceptre;
per una vela en el mar blau
ceptre i palau.Per l’ala lleu d’una virtut
mon goig daria
i el tros que em resta, mig romput,
de joventut.Per una flor de romaní
l’amor daria;
per una flor de romaní
l’amor doní.De Siete cancioncillas en estilo popular
Textos anònims dels segles XV i XVI¡AY QUE NON ERA!
¡Ay que non hay!,
¡ay que non era!,
mas ¡ay, que non hay
quien de mi pena se duela!Madre, la mi madre,
el mi lindo amigo.
Moriscos de allende
lo llevan cativo.¡Ay que non era!,
¡ay que non era!,
mas ¡ay que non hay
quien de mi pena se duela!Moriscos de allende
lo llevan cativo.
Cadenas de oro,
candado morisco.¡Ay que non era!,
¡ay que non era!,
mas ¡ay que non hay
quien de mi pena se duela!¡Ay que non hay…
… quien de mi pena se duela!DENTRO EN EL VERGEL
Dentro en el vergel moriré,
dentro en el rosal matarme han.Yo me iba mi madre las rosas coger.
Dentro en el vergel moriré.
Hallé mis amores dentro en el vergel.
Dentro en el rosal matarme han.Dentro en el vergel moriré,
dentro en el rosal matarme han.TRES MORILLAS
Tres morillas me enamoran en Jaén,
Axa, Fátima y Marién.Tres morillas tan garridas
iban a coger olivas.
Y hallaban las cogidas en Jaén,
Axa, Fátima y Marién.Y hallaban las cogidas.
Y tornaban desmaídas.
Y las colores perdidas en Jaén,
Axa, Fátima y Marién.Tres morillas tan lozanas
iban a coger manzanas.
Tres morillas me enamoran en Jaén,
Axa, Fátima y Marién.YO CON VOS, SEÑORA
Yo con vos, Señora,
yo con vos…Por mi fe, Señora,
que en cuanto vivierdes
do quiera que fuerdes,
yo con vos…Pues sabed, Señora,
esto muy de cierto,
que aún después de muerte
yo con vos…Si mudardes casa
ruegos yo lo sepa
si a tal que quepa
yo con vos…El mucho deseo
habrá que matarme
que tengo de estarme
yo con vos…Oh triste cuitada
que tengo perdida
el alma i la vida
yo por vos…Yo no sé que diga
y muero penando
que dices que ando
yo con vos…PERDÍ LA RUECA
Perdí la mi rueca
y el huso non fallo,
si vistes al,
al tortero andar.Perdí la mi rueca
llena de lino;
hallé una bota
llena de vino;
si vistes al,
al tortero andar.Hinqué mis rodillas,
dile un besillo,
bebí un azumbre
mas un cuartillo;
si vistes al,
al tortero andar.Vino mi marido
y diome en la toca;
¡ay de mí mezquina
y como estoy loca!;
si vistes al,
al tortero andar.Cançó del capvespre
Text de Josep Maria de Sagarra (1894-1961)Hi ha una vela enllà del mar,
hi ha un ramat que ningú guarda,
pasturant l’herba a l’atzar
quan cau la tarda.Darrere el matoll de bruc
sento la rata cellarda,
sento l’esquirol poruc
quan cau la tarda.Sento l’estrella en el cel,
i en el turó l’olivarda,
sento el sospir i el bruel
quan cau la tarda.Sento la pena per dins,
sento el neguit que m’esguarda,
sento perles i robins
quan cau la tarda.Sento que els dies se’n van,
però l’angúnia es retarda…
Sento que l’enyoro tant,
quan cau la tarda.Cançó de la Francisqueta
Text de Josep Maria de SagarraSi tens ulls de malcarada,
si tens llavis de festeig;
m’has dit que eres a l’entrada,
i jo et trobo al safareig.
Ai, Francisca delicada,
et veig i no et veig!Dius que et fa la pell rasposa
la besada de l’oreig,
que olorant l’escabellosa
ja comences el basqueig.
Ai, Francisca primorosa,
et veig i no et veig!Si a mi m’has dat la rosella,
amb un altre feu fresseig.
Mira que duu mala estrella
això de l’aiguabarreig!
Ai, Francisca, blanca i bella,
et veig i no et veig!Set galans per medicina,
set galans per ’nar a passeig!
Quina mala teranyina
has triat pel teu ormeig.
Ai, Francisca galta fina,
et veig i no et veig!Amor de paraula neta
ni mentir ni somiqueig;
ai que la cintura estreta,
ai que toca ’nar a bateig!
Ai Francisca Francisqueta,
et veig i no et veig!També et pot interessar...
Tardes al Palau
Dimarts, 21.05.24 – 19 h
Sala de ConcertsStabat Mater de Brotons
Marta Mathéu, soprano
Roger Padullés, tenor
Pau Armengol, baríton
Cor de Cambra de Granollers (Josep Vila i Jover, director)
Cor Jove Amics de la Unió (Marta Dosaiguas, directora)
ARSinNOVA Cor de Cambra (Maria Mauri, directora)
Orquestra Simfònica Sant Cugat
Salvador Brotons, directorR. Martínez i Valls: Cançó d’amor i de guerra (selecció)
S. Brotons: Stabat MaterPreus: de 25 a 35 €
Col·laboradors
Armand Basi – Bagués-Marsiera Joiers – Balot Restauració – Calaf Grup – Cardoner Grup – CECOT – Coca-Cola – Col·legi d'Enginyers de Camins, Canals i Ports – Deloitte – Eurofirms Group – FC Barcelona – Fundació Abertis – Fundació Antigues Caixes Catalanes - BBVA – Fundació Caixa d'Enginyers – Fundació Castell de Peralada – Fundació Metalquimia – Gómez-Acebo & Pombo – Helvetia Compañía Suiza S.A. de Seguros y Reaseguros – Illy – Laboratorio Reig Jofre – La Fageda – Nexo – Quadis – Saba Infraestructures, S.A. – Saret de Vuyst – Scasi Soluciones de Impresión S.L. – Soler Cabot – Abacus – Colonial – Veolia Serveis Catalunya –Amics Benefactors
Ascensores Jordà, S.A. – Fundació Antoni Serra Santamans – Veolia Serveis Catalunya S.A.U. – Salvador Viñas Amat –Benefactors Palau XXI
Mª Dolors i Francesc – Elvira Abril – Pere Armadàs Bosch – Rosamaria Artigas i Costajussà – Professor Rafael I. Barraquer Compte – Francesc Xavier Carbonell Castellón – Lluís Carulla Font – Mariona Carulla Font – Josep Colomer Maronas – Josep Daniel i Lluïsa Fornos – Isabel Esteve Cruella – Pere Grau Vacarisas – Jordi Gual i Solé – María José Lavin Guitart – Ramón Poch Segura – Mª. del Carmen Pous Guardia – Juan Manuel Soler Pujol – Daniela Turco – Joan Uriach Marsal – Joaquim Uriach Torello – Manel Vallet Garriga – Jordi Simó Sanahuja –
Alegret, Fernández Aguirre & Sílvia Bel
—Cant espiritual, 125è aniversari del naixement de Ricard Lamote de GrignonPetit Palau Cambra
Dilluns, 26 de febrer de 2024 – 19.30 h
Petit Palau
Amb el suport de:
Amb la col·laboració de:
Membre de:
Programa
David Alegret, tenor
Rubén Fernández Aguirre, piano
Sílvia Bel, actriuJoan Lamote de Grignon (1872-1949)
Del cicle Les violetesCap al tard*
Les aranyes
És juny*Ricard Lamote de Grignon (1899-1962)
Cant espiritual*Miquel Ortega (1963)
La gesta dels estels - segona sèrie (estrena absoluta)Cançó
La casa que vull*
Quin dia clarRicard Lamote de Grignon
Plugeta lleu
—Desolació de Joan Alcover**
Tot l’enyor de demà*
Malenconia*
Nadal—Fidelitat de Josep Carner**
Per una flor de romaní*
De Siete cancioncillas en estilo popular¡Ay que non era!
Dentro en el vergel
Tres morillas
Yo con vos, señora
Perdí la mi ruecaCançó del capvespre*
Cançó de la Francisqueta*Poema recitat i cantat
**Poema només recitatAquest concert té una durada de 80 minuts sense pausa.
La durada del concert és aproximada.#patrimonicatalà
Poema
els meus ulls tenen forats
si hi endinso aquestes mans
m’estiro la flor
de les entranyesel calze que té l’oracle
al seu finalLaia Llobera
Paradísia (2023)Comentari
Quan parlem dels Lamote de Grignon ens referim a dos dels músics més rellevants de la història contemporània de Catalunya: Joan i Ricard, pare i fill. Compositors, directors i pianistes, dos músics amb un background de gran profunditat que durant la primera meitat del segle XX contribuïren a consolidar el panorama musical català. La seva obra constitueix un llegat patrimonial extraordinari que abasta música simfònica, òpera, obra coral, obra per a cobla i, per descomptat, el lied, un gènere musical que ressegueix els poetes més emblemàtics de la seva època.
Joan Lamote de Grignon (Barcelona, 1872-1949) va ser professor de piano i de repertori del Conservatori del Liceu, un ofici que va continuar desenvolupant al llarg de la vida amb un gran nombre de liederistes. Un dels seus concerts més emblemàtics va ser a la Salle Pleyel de París el 1937, on juntament amb Conxita Badia van oferir un recital de lied català per commemorar la inauguració de l’exposició “Art catalan” del Musée du Jeu de Paume. Una de les obres que van sonar-hi va ser el cicle Les violetes, un conjunt de dotze cançons a partir de poemes d’Apel·les Mestres. En el concert d’avui podran escoltar-ne quatre: “Larilà”, “Cap al tard”, “Les aranyes” i “És juny”.
Ricard Lamote de Grignon (Barcelona, 1899-1962), de qui enguany es commemora el 125è aniversari del naixement, va ser un músic a cavall del Noucentisme i la contemporaneïtat. El concert d’avui inclou una pinzellada de la seva obra, que segons David Alegret és “plena d’elegància, equilibri, lirisme i contenció”. Siete cancioncillas en estilo popular són set cançons sobre textos populars anònims dels segles XV i XVI. Serranilla és un lied amb text del marquès de Santillana. Tot l’enyor de demà parteix d’un poema de Joan Salvat-Papasseit, un lied inèdit descobert recentment pel net del compositor, David Craven-Lamote de Grignon. Cant espiritual parteix del conegut poema de Joan Maragall, i Plugeta lleu, d’un text en xinès traduït per Marià Manent. Nadal (de Pere Benavent), Malenconia (de Rossend Llates) i Per una flor de romaní (de Josep Carner) formen part d’un cicle de cançons que es va estrenar a la Sala Mozart l’any 1928, mentre que Cançó del capvespre i Cançó de la Francisqueta formen part del popularitzat cicle de cinc cançons sobre poemes de Josep Maria de Sagarra.
El recital d’avui inclou una estrena absoluta: La gesta dels estels (segona sèrie), un cicle de tres cançons –“Cançó”, “La casa que vull”, “Quin dia clar”– escrit pel director i compositor català Miquel Ortega (1963) que complementa el primer quadern, compost a partir de textos de Joan Salvat-Papasseit, de qui enguany es commemora el centenari de la seva mort.
Aquest concert demostra que Joan i Ricard Lamote de Grignon, amb la seva extraordinària contribució a la música catalana, continuen sent font d’inspiració i enriquiment per a les generacions actuals.
Albert Fontelles Ramonet, intèrpret i doctor en musicologia
Biografies
David Alegret, tenor
©May Zircus
Reconegut com a gran especialista en el repertori rossinià i mozartià, on brillen la puresa natural de la seva veu, la seva tècnica i la seva emotiva musicalitat, David Alegret ha cantat extensament els principals títols d'ambdós compositors a Viena, Zúric, Hamburg, Múnic, Roma, Madrid i Barcelona; i als Festivals de Garsington o Pesaro, entre d'altres. Addicionalment completa el seu repertori operístic amb títols de Donizetti, i altres rols que ha cantat a festivals com el Salzburger Festspiele Pfingsten, i teatres com el San Carlo de Napoli o l'Opéra de Montpellier.
Molt actiu en el repertori contemporani, recentment ha participat en les estrenes de les òperes Les Bienveillantes de Parra a l'Opera Vlaanderen, i L'enigma di Lea de Casablancas al Gran Teatre del Liceu, en les quals els compositors van escriure els rols pensant en ell, així com a la recent estrena de les Cinco Canciones Granadinas de Xavier Pagès-Corella, juntament amb l'Orquesta Ciudad de Granada. En paral·lel, David Alegret és un gran impulsor de la creació de cançó en català per a veu i piano, i compositors com Antoni Ros Marbà, Albert Guinovart o Alberto García Demestres han escrit obres per a la seva veu.
Ha estat dirigit per batutes tan importants com Bolton, Carella, Heras-Casado, López Cobos, Luisi, Minkowski, Muti, Pons, Savall, Weigle i Zedda.
En el terreny de l’oratori, ha interpretat obres que abasten des de Monteverdi fins a la música dels nostres dies, en auditoris com el Queen Elizabeth Hall de Londres, Musikverein i Konzerthaus de Viena, i a Lucerna i Praga, per citar algunes ciutats.
David Alegret és un reconegut intèrpret de recital, amb un repertori on destaquen el lied alemany i la canço d'autor català. El seu disc Impressions de natura ha rebut crítiques excel·lents i properament veurà la llum el seu darrer treball Carneriana al costat del pianista Rubén Fernández Aguirre, que recull 50 cançons sobre textos de Josep Carner, incloent diverses obres que diferents compositors li han dedicat. També ha enregistrat per a segells com Harmonia Mundi o Unitel Classica.
Rubén Fernández Aguirre, piano
©May Zircus
Nascut a Barakaldo (Biscaia), va ser deixeble de Félix Lavilla, s’especialitzà en acompanyament de cantants a Viena i Múnic, i va rebre el consell de Wolfgang Rieger.
Pianista habitual dels cantants Carlos Álvarez, Lisette Oropesa, Ismael Jordi, Sabina Puértolas, Javier Camarena, Carmen Solís, David Alegret, Marina Monzó, José Antonio López, Serena Sáenz, Airam Hernández, Ruth Iniesta, Joan Martín-Royo, Vanessa Goikoetxea, Nancy Fabiola Herrera, Miren Urbieta, Núria Rial, Berna Perles, etc., també ofereix recitals amb Ermonela Jaho, Carlos Chausson, Mariella Devia, Josep Bros, Measha Brüggergosman, Andreas Schager, Martina Serafin, Celso Albelo, Cristina Gallardo-Domâs, Simón Orfila, Sylvia Schwarz, Chistopher Robertson, Ainhoa Arteta, Martin Nusspaumer, María Bayo, Borja Quiza, María José Montiel, José Luis Sola, Maite Beaumont, David Menéndez, Isabel Rey, Gabriel Bermúdez, Virginia Tola, José Sempere, Ángeles Blancas, Pancho Corujo o Leontina Vaduva, entre molts d’altres. Actua a la majoria dels teatres i festivals espanyols, com també a la Staatsoper i Musikverein de Viena, ROF de Pesaro, Festival de Bregenz, Sala Txaikovski de Moscou, Smetana Hall de Praga, Carnegie Hall de Nova York, Teatro Solís de Montevideo, Usina del Arte de Buenos Aires, Guadalajara, Álamos Sonora, Dubai, Damasc, Alger...
També ofereix acompanyament en cursos i classes magistrals de T. Berganza, R. Scotto, J. Aragall, I. Cotrubas, R. Vargas i F. von Stade. Ha estat el pianista oficial d’Operalia, concurs presidit per Plácido Domingo, i jurat dels concursos internacionals de Cant de Bilbao, Logronyo i Bogotà.
Defensor del patrimoni musical hispànic, ha recuperat les cinc òperes de saló del sevillà Manuel García y entre la seva discografia figuren els àlbums Granados songs integral, Carlos Álvarez live in La Monnaie, Canciones de la Alhambra, Ametsetan, Carneriana, La seduzione (per al segell IBS), la integral de cançons d’Antón García Abril (Bolamar Music) i Ensueños (AIM Records).
És patró d’honor de la Fundació Victoria de los Ángeles i l’any 2010 va rebre el Premi Ópera Actual “per la seva dedicació a la lírica i el prestigi creixent que està assolint en aquest àmbit”.
Silvia Bel, actriu
©David Ruano
Sílvia Bel i Busquet (Barcelona, 24 de juny de 1970). Actriu. Llicenciada en Art Dramàtic per l’Escola Superior d’Art Dramàtic de Barcelona, Institut del Teatre 1992-1996.
L’any 1998, acabats els estudis i després de participar en diferents espectacles teatrals a Barcelona, es trasllada a Madrid on juntament amb l’actor i director Karra Elejalde protagonitza pel.lícules com Año Mariano i Torapia. L’any 2003 torna als escenaris catalans, on desenvoluparà la seva trajectòria teatral interpretant primers papers al costat de directors com S. Belbel, J.M. Mestres, À. Rigola, Amos Gitai, H. Bonnin, T. Casares o J. Ollé entre d’altres.
L’any 2005 protagonitza l’espectacle teatral La Xarxa, de J. Brossa, interpretació que li valdrà el premi de la crítica Serra d’Or a la millor aportació teatral de l’any, a més de la nominació a millor actriu pels premis Butaca i l’elogi de tota la crítica.
A partir d’aquest moment la seva carrera discorre entre teatre, televisió i cinema. A la televisió ha protagonitzat series com Infidels, Ventdelplà o El cor de la ciutat.
L’any 2007 va ser la Colometa de La plaça del Diamant, que després de fer temporada al TNC va girar durant un any per diferents teatres del país per acabar a Madrid al CDN.
Ha col.laborat amb músics com Lluís Llach i Jordi Savall en diferents concerts poètico-musicals.
L'any 2012 rep el Premi Memorial Margarida Xirgu a la interpretació femenina més rellevant de la temporada teatral barcelonina.
Actualment també compagina la seva faceta d’actriu amb col·laboracions literàries a diferents mitjans i espais culturals.
Textos
Joan Lamote de Grigon (1872-1949)
Del cicle Les violetes
Text d’Apel·les Mestres (1854-1949)CAP AL TARD
En la branca d’un pollanc, vora l’estany,
quan s’adorm la llum del dia,
desgranava el rossinyol, primer de l’any,
sa exquisida melodia.Quantes tardes passejant al caure el sol
te’n recordes, vida mia?
Hem callat per escoltar el rossinyol,
el meu mestre de poesiaQuina calma més augusta, fins el cor
sos batecs esmortuïa,
com vibrava la cançó, sota el cel d’or
on el sol es despedia!Fins l’estrella de la tarda, lentament,
lentament feia sa via,
desitjosa de no perdre un sol accent
de l’excelsa melodia.Què cantava el rossinyol, que a son cantar
terra i cel tot emmudia?
Què cantava, que sentint-lo ens vam besar,
te’n recordes, vida mia?LES ARANYES
La mare de Déu cap al tard filava,
lo sol era post, les flors aclucades.
La guanya la son a mitja fusada,
li cauen les mans damunt de la falda.De tots els racons acuden aranyes,
escalen el fus i el maset engamben,
el fil començat feineres agafen,
en un dir Jesús, tot el floc filaven.La Mare de Déu ja se’n despertava,
“Déu vos do salut, filadores santes,
el que filareu seran fils de plata,
per filosa i fus les florides branques”.ÉS JUNY
És juny!
Ja canta la guatlla:
la falç en el puny, la dalla a l’espatlla.
És juny!És juny!
El blat no té espera,
ja arriba de lluny
la colla feinera.
És juny!És juny!
Llampeguen les dalles,
la plana retruny
de cants i rialles.
És juny!Ricard Lamote de Grigon (1899-1962)
Cant espiritual
Text de Joan Maragall (1860-1911)Si el món ja és tan formós, Senyor, si es mira
amb la pau vostra a dintre de l’ull nostre,
què més ens podeu dar en una altra vida?Perxò estic tan gelós dels ulls, i el rostre,
i el cos que m’heu donat, Senyor, i el cor
que s’hi mou sempre... i temo tant la mort!¿Amb quins altres sentits me’l fareu veure
aquest cel blau damunt de les muntanyes,
i el mar immens, i el sol que pertot brilla?
Deu-me en aquests sentits l’eterna pau
i no voldré més cel que aquest cel blau.Aquell que a cap moment li digué “─Atura’t”
sinó al mateix que li dugué la mort,
jo no l’entenc, Senyor; jo, que voldria
aturar a tants moments de cada dia
per fe’ls eterns a dintre del meu cor!...
O és que aquest “fer etern” és ja la mort?Mes llavores, la vida, què seria?
¿Fóra només l’ombra del temps que passa,
i la il·lusió del lluny i de l’aprop,
i el compte de lo molt, i el poc, i el massa,
enganyador, perquè ja tot ho és tot?Tant se val! Aquest món, sia com sia,
tan divers, tan extens, tan temporal;
aquesta terra, amb tot lo que s’hi cria,
és ma pàtria, Senyor: i ¿no podria
esser també una pàtria celestial?Home só i és humana ma mesura
per tot quant puga creure i esperar:
si ma fe i ma esperança aquí s’atura,
me’n fareu una culpa més enllà?Més enllà veig el cel i les estrelles,
i encara allí voldria esser-hi hom:
si heu fet les coses a mos ulls tan belles,
si heu fet mos ulls i mos sentits per elles,
per què aclucà’ls cercant un altre com?Si per mi com aquest no n’hi haurà cap!
Ja ho sé que sou, Senyor; però on sou, qui ho sap?
Tot lo que veig se vos assembla en mi...
Deixeu-me creure, doncs, que sou aquí.I quan vinga aquella hora de temença
en què s’acluquin aquests ulls humans,
obriu-me’n, Senyor, uns altres de més grans
per contemplar la vostra faç immensa.
Sia’m la mort una major naixença!Miquel Ortega (1963)
La gesta dels estels – segona sèrie
Textos de Joan Salvat-Papasseit (1894-1924)CANÇÓ
Sota l’olivera fronda
sota l’olivera està:
la donzella la més jove,
que és la més bella del mas.Fadrinets a la pubilla
no la miren ni en passar,
sota l’olivera fronda
una donzelleta hi ha.Caterineta li diuen
Catarineta del mas:
si no es casa la pubilla
no la deixen festejar.Té un cantiret a la vora,
una violeta a la mà
i una rosa a cada galta:
tots els fadrinets del pla.Si no es casa la pubilla
la garlanda no li val.Un hereu torna d’Espanya
que al servei del rei anà;
si volia a la pubilla
ja no s’hi vol maridar:Sota l’olivera fronda
sota l’olivera està,la donzella la més jove,
que és la més bella del mas.La pubilla s’esllanguia,
Caterineta no tant;
si l’una aniria a missa
l’altra aniria a dansar:
a la plaça fan ballades,
la sardana dels galans.Quan l’hereu la triaria
la voldrien tots plegats:
si la pubilla es fes monja
ella es podria casar.Caterineta li diuen,
Caterineta del mas;
sota l’olivera fronda
sota l’olivera està.LA CASA QUE VULL
La casa que vull,
que la mar la vegi
i uns arbres amb fruit
que me la festegin.Que hi dugui un camí
lluent de rosada,
no molt lluny dels pins
que la pluja amainen.Per si em cal repòs
que la lluna hi vingui;
i quan surti el sol
que el bon dia em digui.Que al temps de l’estiu
niui l’oreneta
al blanc de calç ric
del porxo amb abelles.Oint la cançó
del pagès que cava;
amb la salabror
de la marinada.Que es guaiti ciutat
des de la finestra,
i es sentin els clams
de guerra o de festa:per ser-hi tot prest
si arriba una gesta.QUIN DIA CLAR
Quin dia clar que el cor s’esvera:
ha dit l’abril missa primera
i el sol és dolç i l’arbre riu.Tu et fas la roba per l’estiu:
color verd-poma és el setí
més la bruseta blau marí.Quin dia clar
i és suau el vent.
Fa bona mina tot jovent.I cada noia, com adés
per primavera té promès
—si no en tenia no és defès.Ara comença la cançó
i la tenora afina el to:tu et fas la roba per l’istiu
—color taronja un cosset viu.Ricard Lamote de Grignon
Plugeta lleu
Text de Marià Manent (1898-1988), traducció lliure d’un poema xinès de Du Fu (712-770)Quin seny tan fi, plugeta lleu!
Ja la llavor t’espera;
dus al quintà cremat de sol
frescors de primavera.Vas néixer fosa al cor del vent,
alguna nit estranya;
els solcs s’amaren del teu plor,
i és verda la muntanya.Ahir molts núvols abrandats
pel cel feien corrua,
i cada llum dels mariners
era una estrella nua.Avui tot són colors frescals
i papallons i merles:
Oh, quina olor, jardí del Rei,
brodat amb tantes perles!—Desolació
Poema de Joan Alcover (1854-1926)Jo só l'esqueix d'un arbre, esponerós ahir,
que als segadors feia ombra a l'hora de la sesta;
mes branques una a una va rompre la tempesta,
i el llamp fins a la terra ma soca mig-partí.Brots de migrades fulles coronen el bocí
obert i sens entranyes que de la soca resta;
cremar he vist ma llenya; com fumerol de fesa,
al cel he vist anar-se'n la millor part de mi.I l'amargor de viure xucla ma rel esclava,
i sent brostar les fulles i sent pujar la saba,
i m'aida a esperar l'hora de caure un sol de conhort.Cada ferida mostra la pèrdua d'una branca:
sens jo, res parlaria de la meitat que em manca;
jo visc sols per plànyer lo que de mi s'és mort.Tot l’enyor de demà
Text de Joan Salvat-PapasseitAra que estic al llit
malalt
estic força content.
Demà m’aixecaré potser
i heus aquí el que m’espera:Unes places lluentes de claror
i unes tanques amb flors
sota el sol
sota la lluna al vespre
i la noia que porta la llet
que té un capet lleuger
i duu un davantalet
amb unes vores fetes de puntes de coixí
i una rialla fresca.I encara aquell vailet
que cridarà el diari
i qui puja als tramvies
i els baixa
tot corrent.I el carter
que si passa i no em deixa cap lletra, m’angoixa
perquè no sé el secret
de les altres que porta.I també l’aeroplà
que em fa aixecar el cap
el mateix que em cridés una veu d’un terrat.I les dones del barri
matineres
qui travessen de pressa en direcció al mercat
amb sengles cistells grocs
i retornen
que sobreïxen les cols
i a vegades la carn
i d’un altre cireres vermelles.I després l’adroguer
que treu la torradora del cafè
i comença a rodar la maneta
i qui crida les noies
i els hi diu: Ja ho té tot?I les noies somriuen
amb un somriure clar
que és el baume que surt de l’esfera que ell volta.I tota la quitxalla del veïnat
qui mourà tanta fressa perquè serà dijous
i no anirà a l’escola.I els cavalls assenyats
i els carreters dormits
sota la vela en punxa
que dansa en el seguit de les roderes.I el vi que de tants dies no he begut.
I el pa
posat a taula.
I l’escudella rossa
fumejant.I vosaltres amic
perquè em vindreu a veure
i ens mirarem feliços.Tot això bé m’espera
si m’aixeco
demà.
Si no em puc aixecar
mai més
heus aquí el que m’espera:Vosaltres restareu
per veure el bo que és tot:
i la Vida
i la Mort.Malenconia
Text de Rossend Llates (1899-1973)Si em deies, “Què és que vols?”,
jo no ho sabia.
Ara que ploro, ho sé…
Ho sé i no ho sé, car la malenconia
fa marcir les volences també.Nadal
Text de Pere Benavent (1899-1974)Festa de gust casolà
i de llar ben abrandada.
Festa que ens fa recordar
de la infantesa passada.Festa de glatir matern
i d’olor de cosa antiga.
Festa que fas que l’hivern
seriós i trist somriga.Com la fredor t’ha encongit
sols la galta del petit
sent l’escalf de ta alenada.Per això a l’anar-te acostant
tot el món es torna infant
per a copsar ta besada.—Fidelitat
Poema de Josep Carner (1884-1970)M'hagués llevat l'esguard una espasa roenta
jo reconeixeria encara, poble meu,
tes cases, per l'olor de l'encens la de Déu
i la del moliner per una olor de menta,
i per l'olor del pa sabria quina és
casa de cada un dels tres flequers,
i tot flairant l'espígol que es torç damunt la brasa:
- És a can Po - diria -, de vint anys ha malalt -,
l'olor del socarrim trairia la casa
del manescal.Si un filtre m'hagués pres la meva recordança,
vingut ací que fos, esgarriat, de nit,
cada carrer m'hi faria el seu crit:
- jo só la plaça vella on tot el poble dansa,
- jo só la de les botxes, tan plena de brogit,
- jo só la cantonada
on, roja del ponent, vingué l'enamorada,
- jo el carrer del safreig, - jo el carrer del mercat,
- jo aquell de la taverna, tan negre i malgirbat,
- jo só el camí reial, de tanta de requesta:
eres petit, petit, ton pare cada festa,
ficant-te en una sàrria de l'ase, amb cor suau,
cap a la vinya et duia per giravolts de pau.Si la malaventura m'hagués llevat el seny
a les ciutats lluentes de gran traïdoria,
em voltaries l'ànima, sense esclafit ni reny,
i ta dolcesa m'acompassaria.
Es sentirien veus de noies en el pont;
la merla cantaria ran de la pau nocturna.
Cauria de mos ulls l'anguniada espurna
i el remoreig de fulles em tornaria el son.
Enfront de cada terme, enfront de cada espona
jo sentiria un tel d'oblit que m'abandona;
a cada mata, a cada roc del meu camí
tu ressuscitaries una esma antiga en mi.
I prop del rierol que llisca entre falgueres,
veient-te per les comes, guarnit de prada i blat,
m'aixecaria, nu de les meves quimeres,
i somriuria del meu dany passat.Per una flor de romaní
Text de Josep Carner (1884-1970)Per una vela en el mar blau
daria un ceptre;
per una vela en el mar blau
ceptre i palau.Per l’ala lleu d’una virtut
mon goig daria
i el tros que em resta, mig romput,
de joventut.Per una flor de romaní
l’amor daria;
per una flor de romaní
l’amor doní.De Siete cancioncillas en estilo popular
Textos anònims dels segles XV i XVI¡AY QUE NON ERA!
¡Ay que non hay!,
¡ay que non era!,
mas ¡ay, que non hay
quien de mi pena se duela!Madre, la mi madre,
el mi lindo amigo.
Moriscos de allende
lo llevan cativo.¡Ay que non era!,
¡ay que non era!,
mas ¡ay que non hay
quien de mi pena se duela!Moriscos de allende
lo llevan cativo.
Cadenas de oro,
candado morisco.¡Ay que non era!,
¡ay que non era!,
mas ¡ay que non hay
quien de mi pena se duela!¡Ay que non hay…
… quien de mi pena se duela!DENTRO EN EL VERGEL
Dentro en el vergel moriré,
dentro en el rosal matarme han.Yo me iba mi madre las rosas coger.
Dentro en el vergel moriré.
Hallé mis amores dentro en el vergel.
Dentro en el rosal matarme han.Dentro en el vergel moriré,
dentro en el rosal matarme han.TRES MORILLAS
Tres morillas me enamoran en Jaén,
Axa, Fátima y Marién.Tres morillas tan garridas
iban a coger olivas.
Y hallaban las cogidas en Jaén,
Axa, Fátima y Marién.Y hallaban las cogidas.
Y tornaban desmaídas.
Y las colores perdidas en Jaén,
Axa, Fátima y Marién.Tres morillas tan lozanas
iban a coger manzanas.
Tres morillas me enamoran en Jaén,
Axa, Fátima y Marién.YO CON VOS, SEÑORA
Yo con vos, Señora,
yo con vos…Por mi fe, Señora,
que en cuanto vivierdes
do quiera que fuerdes,
yo con vos…Pues sabed, Señora,
esto muy de cierto,
que aún después de muerte
yo con vos…Si mudardes casa
ruegos yo lo sepa
si a tal que quepa
yo con vos…El mucho deseo
habrá que matarme
que tengo de estarme
yo con vos…Oh triste cuitada
que tengo perdida
el alma i la vida
yo por vos…Yo no sé que diga
y muero penando
que dices que ando
yo con vos…PERDÍ LA RUECA
Perdí la mi rueca
y el huso non fallo,
si vistes al,
al tortero andar.Perdí la mi rueca
llena de lino;
hallé una bota
llena de vino;
si vistes al,
al tortero andar.Hinqué mis rodillas,
dile un besillo,
bebí un azumbre
mas un cuartillo;
si vistes al,
al tortero andar.Vino mi marido
y diome en la toca;
¡ay de mí mezquina
y como estoy loca!;
si vistes al,
al tortero andar.Cançó del capvespre
Text de Josep Maria de Sagarra (1894-1961)Hi ha una vela enllà del mar,
hi ha un ramat que ningú guarda,
pasturant l’herba a l’atzar
quan cau la tarda.Darrere el matoll de bruc
sento la rata cellarda,
sento l’esquirol poruc
quan cau la tarda.Sento l’estrella en el cel,
i en el turó l’olivarda,
sento el sospir i el bruel
quan cau la tarda.Sento la pena per dins,
sento el neguit que m’esguarda,
sento perles i robins
quan cau la tarda.Sento que els dies se’n van,
però l’angúnia es retarda…
Sento que l’enyoro tant,
quan cau la tarda.Cançó de la Francisqueta
Text de Josep Maria de SagarraSi tens ulls de malcarada,
si tens llavis de festeig;
m’has dit que eres a l’entrada,
i jo et trobo al safareig.
Ai, Francisca delicada,
et veig i no et veig!Dius que et fa la pell rasposa
la besada de l’oreig,
que olorant l’escabellosa
ja comences el basqueig.
Ai, Francisca primorosa,
et veig i no et veig!Si a mi m’has dat la rosella,
amb un altre feu fresseig.
Mira que duu mala estrella
això de l’aiguabarreig!
Ai, Francisca, blanca i bella,
et veig i no et veig!Set galans per medicina,
set galans per ’nar a passeig!
Quina mala teranyina
has triat pel teu ormeig.
Ai, Francisca galta fina,
et veig i no et veig!Amor de paraula neta
ni mentir ni somiqueig;
ai que la cintura estreta,
ai que toca ’nar a bateig!
Ai Francisca Francisqueta,
et veig i no et veig!També et pot interessar...
Tardes al Palau
Dimarts, 21.05.24 – 19 h
Sala de ConcertsStabat Mater de Brotons
Marta Mathéu, soprano
Roger Padullés, tenor
Pau Armengol, baríton
Cor de Cambra de Granollers (Josep Vila i Jover, director)
Cor Jove Amics de la Unió (Marta Dosaiguas, directora)
ARSinNOVA Cor de Cambra (Maria Mauri, directora)
Orquestra Simfònica Sant Cugat
Salvador Brotons, directorR. Martínez i Valls: Cançó d’amor i de guerra (selecció)
S. Brotons: Stabat MaterPreus: de 25 a 35 €
Col·laboradors
Armand Basi – Bagués-Marsiera Joiers – Balot Restauració – Calaf Grup – Cardoner Grup – CECOT – Coca-Cola – Col·legi d'Enginyers de Camins, Canals i Ports – Deloitte – Eurofirms Group – FC Barcelona – Fundació Abertis – Fundació Antigues Caixes Catalanes - BBVA – Fundació Caixa d'Enginyers – Fundació Castell de Peralada – Fundació Metalquimia – Gómez-Acebo & Pombo – Helvetia Compañía Suiza S.A. de Seguros y Reaseguros – Illy – Laboratorio Reig Jofre – La Fageda – Nexo – Quadis – Saba Infraestructures, S.A. – Saret de Vuyst – Scasi Soluciones de Impresión S.L. – Soler Cabot – Abacus – Colonial – Veolia Serveis Catalunya –Amics Benefactors
Ascensores Jordà, S.A. – Fundació Antoni Serra Santamans – Veolia Serveis Catalunya S.A.U. – Salvador Viñas Amat –Benefactors Palau XXI
Mª Dolors i Francesc – Elvira Abril – Pere Armadàs Bosch – Rosamaria Artigas i Costajussà – Professor Rafael I. Barraquer Compte – Francesc Xavier Carbonell Castellón – Lluís Carulla Font – Mariona Carulla Font – Josep Colomer Maronas – Josep Daniel i Lluïsa Fornos – Isabel Esteve Cruella – Pere Grau Vacarisas – Jordi Gual i Solé – María José Lavin Guitart – Ramón Poch Segura – Mª. del Carmen Pous Guardia – Juan Manuel Soler Pujol – Daniela Turco – Joan Uriach Marsal – Joaquim Uriach Torello – Manel Vallet Garriga – Jordi Simó Sanahuja –