Josep-Ramon Olivé & Victoria Guerrero
–Lieder de Clara i Robert SchumannPetit Palau Cambra | Nadal al Palau
Divendres, 15 de desembre de 2023 – 20 h
Petit Palau
En co-producció amb:
Amb el suport de:
Amb la col·laboració de:
Membre de:
Programa
Josep-Ramon Olivé, baríton
Victoria Guerrero, pianoI part
Clara Schumann (1819-1896)
Sechs Lieder, op. 13Ich stand in dunklen Träumen
Sie liebten sich beide
Liebeszauber
Der Mond kommt still gegangen
Ich hab’ in deinem Auge
Die stille LotosblumeRobert Schumann (1810-1856)
Liederkreis, op. 24Morgens steh’ ich auf und frage
Es treibt mich hin
Ich wandelte unter den Bäumen
Lieb Liebchen, leg’s Händchen
Schöne Wiege meiner Leiden
Warte, warte, wilder Schiffmann
Berg’ und Burgen schaun herunter
Anfangs wollt’ ich fast verzagen
Mit Myrthen und RosenII part
Alberto García Demestres (1960)
Tres cançons d’amor i ‘Melmelada’ per a Wanda Pitrovska
(obra d’encàrrec del Palau de la Música Catalana en el marc del programa Barcelona Creació Sonora, estrena absoluta)Ítaca
No sé si m’estimaves
Desordre
MelmeladaGabriel Fauré (1845-1924)
La bonne chanson, op. 61Une sainte en son auréole
Puisque l’aube grandit
La lune blanche
J’allais par des chemins perfides
J’ai presque peur, en vérité
Avant que tu ne t’en ailles
Donc, ce sera par un clair jour d’été
N’est-ce pas?
L’hiver a cesséAquest concert té una durada de:
Primera part, 34 minuts | Pausa de 15 minuts | Segona part, 37 minuts.
La durada del concert és aproximada.
#estrenes #jovestalentsPoema
els meus ulls tenen forats
si hi endinso aquestes mans
m’estiro la flor
de les entranyesel calze que té l’oracle
al seu final
Laia Llobera
Paradísia (2023)Comentari
La força impulsora de l’amor (o del desamor)
El Nadal del 1840, el seu primer Nadal de casada, Clara Schumann va regalar a Robert Schumann un lied, “Ich stand in dunklen Träume”. Aquell lied i cinc més compostos fins al 1843 es van publicar el 1844 com a opus 13 –era la segona de les tres col·leccions de cançons publicades per Clara Schumann entre el 1840 i el 1853, quan va deixar de compondre. D’aquestes sis cançons de temàtica amorosa, de les quals són ben conegudes les dues primeres, cal destacar-ne especialment, a més, la sisena, “Die stille Lotosblume”, una recreació commovedora i subtil de la llegenda del cant del cigne abans de morir.
Si l’inici de l’opus 13 de Clara Schumann ens remet a l’inici del seu matrimoni, el Liederkreis, op. 24 de Robert, compost el febrer del 1840, ens remet a l’inici d’un any ple d’incerteses en la vida privada i brillant en la vida professional. El seu primer cicle de lieder, nou cançons amb poemes de Heinrich Heine que parlen –amb una bona dosi d’ironia– d’esperes i d’absències, ofereix una música contrastant, amb moments amarats de lirisme, com “Berg’ und Burgen schaun herunter” o d’ímpetu, com “Warte, warte, wilder Schiffmann”, estats d’ànim que se sintetitzen en el moment culminant del cicle, “Schöne Wiege meiner Leiden”.
La bonne chanson sorgeix no d’una sinó de dues històries d’amor: el poeta Paul Verlaine escriu la seva col·lecció de vint-i-un poemes el 1870 quan està a punt de casar-se amb Mathilde Mauté, i Gabriel Fauré en selecciona nou –entre els quals el cèlebre “La lune blanche”, que ha inspirat infinitat de cançons– per compondre, més de vint anys després, una obra dedicada a la cantant Emma Bardac. La bonne chanson parla d’una història d’amor viscuda des de la primera trobada fins a les noces suggerides a l’última cançó; a diferència del Liederkreis de Schumann, on sovintegen els dubtes i els retrets, és un cicle lluminós, on cap ombra pertorba la felicitat dels amants.
El compositor Alberto García Demestres dedica les Tres cançons i ‘Melmelada’ a Wanda Pitrovska, aquella directora d’orquestra polonesa que va freqüentar el TNC mentre Xavier Albertí n’era el director. O, dit d’una altra manera, li dedica les cançons a Xavier Albertí. Va ser ell mateix qui va triar els tres poemes de Manuel Forcano, Joan Fuster i Narcís Comadira perquè García Demestres hi posés música; va triar també un quart poema de Narcís Comadira, Melmelada, que de primer van descartar i finalment es va afegir a la partitura definitiva.
Alberto García Demestres va compondre aquestes peces durant la tardor i l’hivern passats, mentre era a l’hospital, i ens demana que transmetem des d’aquestes línies l’agraïment a l’equip mèdic i a tot el personal que el va atendre durant aquells mesos que va estar ingressat.
Sílvia Pujalte Piñán, divulgadora musical especialitzada en lied
Biografies
Biografies
©Martina Ribalta
©Martina Ribalta
Josep-Ramon Olivé, baríton
Nascut a Barcelona i format a l’Escolania de Montserrat, l’ESMUC i la Guildhall School of Music & Drama, ha estat guardonat, entre d’altres, amb la Gold Medal de la Guildhall School i el primer premi i el premi del públic del Händel Singing Competition de Londres. Ha estat també membre del projecte Le Jardin des Voix de William Christie i Les Arts Florissants, així com artista ECHO Rising Star.
Des dels inicis de la seva carrera ha tingut l’oportunitat de cantar sota la batuta de directors de renom, com William Christie, Jordi Savall, Kazushi Ono o Josep Pons; i de col·laborar amb l’OBC, Le Concert des Nations, Les Arts Florissants i Orchestra of the Age of Enlightenment; i debutar en escenaris com ara el Palau de la Música Catalana, Gran Teatre del Liceu, Concertgebouw d’Amsterdam, Musikverein de Viena i Wigmore Hall de Londres.
Ha representat els papers de Comte (Le nozze di Figaro), Mercutio (Roméo et Juliette), Aeneas (Dido &Aeneas) o Tarquinius (The Rape of Lucretia), entre d'altres. Ha cantat els cicles Winterreise, Die schöne Magelone, Lieder eines fahrenden Gesellen, Dichterliebe, Histoires Naturelles, La bonne chanson o An die ferne Geliebte a la Schubertíada, el LIFE Victoria, a L'Auditori i al Teatro de la Zarzuela. També ha participat en estrenes d'obres de compositors catalans com García-Demestres (L'eclipsi), Magrané (Diàlegs de Tirant e Carmesina) o García-Tomás (Chansons Trouvées).
Biografies
Victoria Guerrero, piano
Guardonada amb el premi a la millor pianista als prestigiosos concursos Das Lied-International Song Competition de Heidelberg (2017) i Paula Salomon-Lindberg Liedwettbewerbs a la Universität der Künst de Berlín (2015), té una llarga formació com a solista que començà al Conservatorio Superior de Sevilla amb el pianista Óscar Martín i que ha consolidat a la Musikhochschule de Freiburg amb Tibor Szász. S'ha interessat especialment pel repertori de lied, amb la professora Pauliina Tukiainen en el Màster en Lied a la Musikhochschule für Musik de Karlsruhe i rep el mestratge del prestigiós pianista de lied Hartmut Höll, i de postgraduat Solistenexamm a la Musikhochschule de Karlsruhe. Ha gaudit de les beques Frauen Förder Stipendium i Juventudes Musicales de Madrid. També ha rebut consell en diversos cursos de perfeccionament de grans liederistes, com els pianistes H. Deutsch, A. le Bozec, J. Ph. Schulze, W. Rieger, D. Selig, B. Kehring i els cantants A. Schmidt, Ch. Prégardien, W. Holzmair o Ch. Iven.
Ha estat convidada a diversos cicles i festivals del gènere, com ara el Bonner Schumannfests a la Schumannhaus de Bonn els anys 2016, 2018 i 2019. Ha actuat al festival Im Frühling a Heidelberg i al cicle LiederAbend.de a Freiburg, i l’estiu del 2018 va participar a la Schubertíada a Vilabertran amb el professor Wolfgang Rieger i a la Schubertíada a Valdegovía amb la soprano Natalia Labourdette l’estiu del 2019, i al Cicle de Lied de la Zarzuela.
El passat any 2022, el Premi Extraordinari del jurat a l'Internationaler Wettbewerb für Liedkunst de Stuttgart (2022) reconeixia i consolidava una vegada més la carrera d'aquesta pianista de Jerez com a intèrpret de lied. El juny del mateix any va publicar el seu àlbum debut, Petite MORT, amb la soprano Natalia Labourdette. És pianista acompanyant en el departament de cant de la Universität Mozarteum de Salzburg.
Textos
Clara Schumann (1819-1896)
Sechs Lieder, op. 13 – Sis cançonsIch stand in dunklen Träumen
Text de Heinrich Heine (1797-1856)Era un somni obscur
Ich stand in dunklen Träumen
Und starrte ihr Bildnis an,
Und das geliebte Antlitz
Heimlich zu leben begann.Era en un somni obscur
i vaig mirar la seva imatge de fit a fit,
i el rostre estimat
començà a viure secretament.Um ihre Lippen zog sich
Ein Lächeln wunderbar,
Und wie von Wehmutstränen
Erglänzte ihr Augenpaar.Aparegué en els seus llavis
un somriure meravellós,
i en els ulls brillaren
llàgrimes de melangia.Auch meine Tränen flossen
Mir von den Wangen herab,
Und ach, ich kann ‘s nicht glauben,
Daß ich dich verloren hab!També les meves llàgrimes
caigueren per les meves galtes...
i ai!, no em puc creure
que t’hagi perduda!Sie liebten sich beide
Text de Heinrich HeineAmbdós s’estimaven
Sie liebten sich beide, doch keiner
Wollt’ es dem andern gestehn;
Sie sahen sich an so feindlich,
Und wollten vor Liebe vergehn.Ambdós s’estimaven, però cap
volia confessar-ho a l’altre;
es miraven amb hostilitat,
i volien morir-se d’amor.Sie trennten sich endlich und sah’n sich
Nur noch zuweilen im Traum;
Sie waren längst gestorben
Und wussten es selber kaum.Es separaren finalment i es veien
de tant en tant en somnis;
feia temps que eren morts,
i amb prou feines ho sabien.Liebeszauber
Text d’Emanuel Geibel (1815-1884)Màgia de l’amor
Die Liebe saß als Nachtigall
Im Rosenbusch und sang;
Es flog der wundersüße Schall
Den grünen Wald entlang.L’amor s’assegué com un rossinyol
en un roser i cantà;
el so meravellós
ressonà per la verda vall.Und wie er klang, da stieg im Kreis
Aus tausend Kelchen Duft,
Und alle Wipfel rauschten leis’,
Und leiser ging die Luft;I quan sonà, s’estengué en cercles
per mil calzes perfumats,
i tot el brancatge murmurà suaument
i l’aire es feu més lleuger.Die Bäche schwiegen, die noch kaum
Geplätschert von den Höh’n,
Die Rehlein standen wie im Traum
Und lauschten dem Getön.Els rierols callaren, i a penes
murmuraren les altures,
els cabirols s’aturaren com en somnis
i escoltaren la tonada.Und hell und immer heller floß
Der Sonne Glanz herein,
Um Blumen, Wald und Schlucht ergoß
Sich goldig roter Schein.I la resplendor del sol
lluí més i més clara,
escampant raigs de roig daurat
damunt de flors, boscos i congosts.Ich aber zog den Weg entlang
Und hörte auch den Schall.
Ach! was seit jener Stund’ ich sang,
War nur sein Widerhall.Però jo vaig seguir el meu camí
i vaig sentir també el so.
Ai!, el que vaig cantar des d’aquell moment
no era més que el seu eco.Der Mond kommt still gegangen
Text d’Emanuel GeibelLa lluna ha arribat silenciosa
Der Mond kommt still gegangen
Mit seinem gold’nen Schein,
Da schläft in holdem Prangen
Die müde Erde ein.La lluna ha arribat silenciosa
amb la seva lluïssor daurada,
mentre la terra cansada
dorm en la seva amable resplendor.Und auf den Lüften schwanken
Aus manchem treuen Sinn
Viel tausend Liebesgedanken
Über die Schläfer hin.I en l’aire es balancegen
damunt dels dorments
milers de pensaments amorosos,
plens de fidel significat.Und drunten im Tale, da funkeln
Die Fenster von Liebchens Haus;
Ich aber blicke im Dunkeln
Still in die Welt hinaus.I a baix, a la vall, brilla la finestra
de la casa de l’estimada;
però jo encara contemplo silenciós
la foscor del món, més enllà.Ich hab’ in deinem Auge
Text de Friedrich Rückert (1788-1866)He vist en els teus ulls
Ich hab’ in deinem Auge
Den Strahl der ewigen Liebe gesehen,
Ich sah auf deinen Wangen
Einmal die Rosen des Himmels stehn.He vist en els teus ulls
el raig de l’amor etern,
una vegada vaig veure les roses
del cel en les teves galtes.Und wie der Strahl im Aug’ erlischt
Und wie die Rosen zerstieben,
Ihr Abglanz ewig neu erfrischt,
Ist mir im Herzen geblieben,I quan el raig s’apagà en els ulls
i les roses es desferen,
la seva resplendor, sempre renovada,
es quedà en el meu cor.Und niemals werd’ ich die Wangen seh’n
Und nie in’s Auge dir blicken,
So werden sie mir in Rosen steh’n
Und es den Strahl mir schicken.I mai més veuré les galtes,
i mai més veuré els teus ulls,
però les roses seran amb mi
i m’enviaran el raig.Die stille Lotosblume
Text d’Emanuel GeibelLa tranquil·la flor de lotus
Die stille Lotosblume
Steigt aus dem blauen See,
Die Blätter flimmern und blitzen,
Der Kelch ist weiß wie Schnee.La tranquil·la flor de lotus
creix en el llac blau,
les fulles tremolen i brillen,
el calze és blanc com la neu.Da gießt der Mond vom Himmel
All seinen gold’nen Schein,
Gießt alle seine Strahlen
In ihren Schoß hinein.La lluna aboca des del cel
la seva resplendor daurada,
vessa tots els seus raigs
dintre de la seva sina.Im Wasser um die Blume
Kreiset ein weißer Schwan,
Er singt so süß, so leise
Und schaut die Blume an.En l’aigua al voltant de la flor
neda un cigne blanc;
canta molt dolç i suau,
i contempla la flor.Er singt so süß, so leise
Und will im Singen vergehn.
O Blume, weiße Blume,
Kannst du das Lied verstehn?Canta molt dolç i suau
i vol morir cantant.
O flor, blanca flor,
pots entendre la cançó?Robert Schumann (1810-1856)
Liederkreis, op. 24 – Cicle de cançons
Textos de Heinrich Heine (1828-1856)Morgens steh’ ich auf und frage
Cada matí em pregunto al llevar-me
Morgens steh’ ich auf und frage:
Kommt feins Liebchen heut?
Abends sink’ ich hin und klage:
Ausblieb sie auch heut.Cada matí em pregunto al llevar-me:
vindrà avui la dolça estimada?
Al vespre em queixo a l’ajaçar-me:
tampoc avui no ha vingut!In der Nacht mit meinem Kummer
Lieg’ ich schlaflos, lieg’ ich wach;
Träumend, wie im halben Schlummer,
Wandle ich bei Tag.Durant la nit, jec despert
amb la meva pena, sense reposar.
Somniant, com mig endormiscat,
camino durant el dia.Es treibt mich hin
Vaig amunt i avall!
Es treibt mich hin, es treibt mich her!
Noch wenige Stunden, dann soll ich sie schauen,
Sie selber, die schönste der schönen Jungfrauen; –
Du armes Herz, was pochst du so schwer?Vaig amunt i avall!
D’ací a poques hores la podré veure,
a ella, la més bella de les belles donzelles!
Cor fidel, per què bategues tan agitat?Die Stunden sind aber ein faules Volk!
Schleppen sich behaglich träge,
Schleichen gähnend ihre Wege; –
Tummle dich, du faules Volk!Però les hores són cançoneres!
S’arrosseguen amb còmoda indolència,
badallen i fan lentament el seu camí...
Apresseu-vos, cançoneres!Tobende Eile mich treibend erfasst!
Aber wohl niemals liebten die Horen;—
Heimlich im grausamen Bunde verschworen,
Spotten sich tückisch der Liebenden Hast.M’empeny una pressa delirant!
Però les hores mai han estimat...
Conjurades secretament en cruel aliança,
es burlen malicioses de l’ànsia de l’enamorat.Ich wandelte unter den Bäumen
Passejava sota els arbres
Ich wandelte unter den Bäumen
Mit meinem Gram allein;
Da kam das alte Träumen,
Und schlich mir ins Herz hinein.Passejava sota els arbres
tot sol amb el meu dolor,
quan arribà l’antic somni
i s’introduí en el meu cor.Wer hat euch dies Wörtlein gelehret,
Ihr Vöglein in luftiger Höh’?
Schweigt still! wenn mein Herz es höret,
Dann tut es noch einmal so weh.Qui us ha ensenyat aquest petit mot,
ocellets que voleu tan enlaire?
Emmudiu! Quan el meu cor el sent,
em torna a fer molt de mal.‘Es kam ein Jungfräulein gegangen,
Die sang es immerfort,
Da haben wir Vöglein gefangen
Das hübsche, goldne Wort.’“Hi havia una donzella
que cantava sense parar,
i els ocellets varen aprendre
la bella paraula daurada.”Das sollt ihr mir nicht erzählen,
Ihr Vöglein wunderschlau;
Ihr wollt meinen Kummer mir stehlen,
Ich aber niemanden trau’.No m’ho expliqueu pas,
ocellets meravellosos i llestos,
em voleu robar la meva pena,
però de ningú em puc refiar.Lieb Liebchen, leg’s Händchen
Estimada, posa les mans
Lieb Liebchen, leg’s Händchen aufs Herze mein; –
Ach, hörst du, wie ‘s pochet im Kämmerlein?
Da hauset ein Zimmermann schlimm und arg,
Der zimmert mir einen Totensarg.Estimada, posa les mans sobre el meu cor,
ah, no sents com batega al seu recer?
A dintre viu un fuster dolent i cruel
que m’està fent un taüt.Es hämmert und klopfet bei Tag und bei Nacht;
Es hat mich schon längst um den Schlaf gebracht.
Ach! sputet Euch, Meister Zimmermann,
Damit ich balde schlafen kann.Cops de martell dia i nit!
Ja fa temps que m’ha fugit el son.
Ai!, apressa’t, mestre fuster,
perquè pugui dormir aviat!Schöne Wiege meiner Leiden
Bell bressol del meu dolor
Schöne Wiege meiner Leiden,
Schönes Grabmal meiner Ruh’,
Schöne Stadt, wir müssen scheiden, –
Lebe wohl! ruf’ ich dir zu.Bell bressol del meu dolor,
bella tomba de la meva pau,
bella ciutat, ens hem de separar!...
Et dic adeu!Lebe wohl, du heil’ge Schwelle,
Wo da wandelt Liebchen traut;
Lebe wohl! du heil’ge Stelle,
Wo ich sie zuerst geschaut.Adeu-siau, sagrada llinda,
per la qual passeja confiada l’estimada!
Adeu-siau, sagrat indret
on et vaig veure per primera vegada!Hätt’ ich dich doch nie gesehen,
Schöne Herzenskönigin!
Nimmer wär es dann geschehen,
Dass ich jetzt so elend bin.Si no t’hagués vist mai,
bella reina del meu cor,
mai no hauria arribat
a estar tan afligit!Nie wollt’ ich dein Herze rühren,
Liebe hab’ ich nie erfleht;
Nur ein stilles Leben führen
Wollt’ ich, wo dein Odem weht.Mai vaig voler commoure el teu cor,
mai t’he implorat amor,
només volia viure, silenciós,
allà on et pogués sentir respirar.Doch du drängst mich selbst von hinnen,
Bittre Worte spricht dein Mund;
Wahnsinn wühlt in meinen Sinnen,
Und mein Herz ist krank und wund.Però tu m’empenys lluny d’ací
amb les amargues paraules de la teva boca,
la demència agita els meus sentits,
i el meu cor està malalt i ferit.Und die Glieder matt und träge
Schlepp’ ich fort am Wanderstab,
Bis mein müdes Haupt ich lege
Ferne in ein kühles Grab.I els membres, dèbils i cansats.
M’allunyaré amb el meu bastó
fins que el meu cap esgotat
reposi en una freda tomba remota.Warte, warte, wilder Schiffmann
Espera, espera, mariner salvatge
Warte, warte, wilder Schiffmann,
Gleich folg’ ich zum Hafen dir;
Von zwei Jungfraun nehm’ ich Abschied,
Von Europa und von Ihr.Espera, espera, mariner salvatge,
molt aviat et seguiré fins al port;
em vull acomiadar de dues donzelles,
d’Europa i d’ella.Blutquell, rinn’ aus meinen Augen,
Blutquell, brich aus meinem Leib,
Dass ich mit dem heissen Blute
Meine Schmerzen niederschreib’.Font de sang, raja dels meus ulls,
font de sang, esclafeix el meu cos,
perquè amb la sang calenta
pugui escriure les meves penes.Ei, mein Lieb, warum just heute
Schaudert dich, mein Blut zu sehn?
Sahst mich bleich und herzeblutend
Lange Jahre vor dir stehn!Ai, estimada!, per què precisament avui
t’espanta veure la meva sang?
M’has vist davant teu durant molts anys,
pàl·lid i amb el cor sagnant!Kennst du noch das alte Liedchen
Von der Schlang’ im Paradies,
Die durch schlimme Apfelgabe
Unsern Ahn ins Elend stiess?No coneixes la vella cançó
de la serpent del paradís,
que amb la pèrfida ofrena d’una poma
precipità els avantpassats en la misèria?Alles Unheil brachten Äpfel!
Eva bracht’ damit den Tod,
Eris brachte Trojas Flammen,
Du bracht’st beides, Flamm’ und Tod.Totes les calamitats ens venen de les pomes!
Eva ens portà amb ella la mort,
Eris portà les flames a Troia,
tu has portat alhora flames i mort.Berg’ und Burgen schaun herunter
Muntanyes i castells es contemplen
Berg’ und Burgen schaun herunter
In den spiegelhellen Rhein,
Und mein Schiffchen segelt munter,
Rings umglänzt von Sonnenschein.Muntanyes i castells es contemplen
en el brillant mirall del Rin.
I alegre navega la meva barca
entremig del llampurneig del sol.Ruhig seh’ ich zu dem Spiele
Goldner Wellen, kraus bewegt;
Still erwachen die Gefühle,
Die ich tief im Busen hegt’.Contemplo tranquil el joc ondulant
de les ones daurades en moviment.
Es desperten silenciosos els sentiments
que guardava en el fons del meu pit.Freundlich grüssend und verheissend
Lockt hinab des Stromes Pracht;
Doch ich kenn’ ihn, oben gleissend,
Bringt sein Innres Tod und Nacht.Amb amables salutacions i promeses
m’atrau cap avall el riu esplendorós;
però el conec: resplendeix per sobre,
però amaga dintre seu la nit i la mort.Oben Lust, in Busen Tücken,
Strom, du bist der Liebsten Bild!
Die kann auch so freundlich nicken,
Lächelt auch so fromm und mild.Per fora, alegria; en la sina, traïció!
Ets, corrent, la imatge de l’estimada!
També ella pot saludar amable,
i somriure innocent i dolça.Anfangs wollt’ ich fast verzagen
De primer quasi em vaig desesperar
Anfangs wollt’ ich fast verzagen,
Und ich glaubt’, ich trüg’ es nie;
Und ich hab’ es doch getragen –
Aber fragt mich nur nicht, wie?De primer quasi em vaig desesperar
i em pensava que no ho suportaria,
però ho he suportat...
No em preguntis, però, com?Mit Myrthen und Rosen
Amb murtres i roses
Mit Myrthen und Rosen, lieblich und hold,
Mit duft’gen Zypressen und Flittergold,
Möcht’ ich zieren dies Buch wie ‘nen Totenschrein,
Und sargen meine Lieder hinein.Amb murtres i roses, gracioses i dolces,
amb xiprers perfumats i amb oripells
voldria ornar aquest llibre, com un taüt,
i enterrar-hi les meves cançons.O könnt’ ich die Liebe sargen hinzu!
Auf dem Grabe der Liebe wächst Blümlein der Ruh’,
Da blüht es hervor, da pflückt man es ab, –
Doch mir blüht’s nur, wenn ich selber im Grab.Ah, si pogués enterrar-hi també el meu amor!
Damunt la tomba de l’amor, hi creixen les floretes de la pau
quan floreixen, les arrenquen tot seguit,
però les meves només floriran quan jo sigui a la tomba.Hier sind nun die Lieder, die einst so wild,
Wie ein Lavastrom, der dem Ätna entquillt,
Hervorgestürzt aus dem tiefsten Gemüt,
Und rings viel blitzende Funken versprüht!Aquí hi ha les cançons que un dia, impetuoses
com el corrent de lava que baixa de l’Etna,
sorgiren tumultuoses dels meus sentiments més profunds,
i inundaren de guspires brillants el seu entorn!Nun liegen sie stumm und totengleich,
Nun starren sie kalt und nebelbleich,
Doch aufs neu’ die alte Glut sie belebt,
Wenn der Liebe Geist einst über sie schwebt.Ara són ací, callades i esmorteïdes,
ens miren absortes, fredes i pàl·lides com la boira.
Però un dia l’antiga ardor les reviurà,
quan l’esperit de l’amor aleni al seu damunt.Und es wird mir im Herzen viel Ahnung laut:
Der Liebe Geist einst über sie taut;
Einst kommt dies Buch in deine Hand,
Du süsses Lieb im fernen Land.I un pressentiment s’apodera del meu cor:
l’esperit de l’amor els caurà un dia com la rosada,
i aquest llibre arribarà a les teves mans,
dolça estimada en terres llunyanes.Dann löst sich des Liedes Zauberbann,
Die blassen Buchstaben schaun dich an,
Sie schauen dir flehend ins schöne Aug’,
Und flüstern mit Wehmut und Liebeshauch.S’expandirà llavors l’encís de les cançons
i les pàl·lides lletres et miraran,
miraran suplicants els teus bells ulls
i t’arribaran melangiosos els hàlits del meu amor.Alberto García Demestres (1960)
Tres cançons d’amor i ‘Melmelada’ per a Wanda Pitrovska
(obra d’encàrrec del Palau de la Música Catalana en el marc del programa Barcelona Creació Sonora, estrena absoluta)Ítaca
Text de Manuel Forcano (1968)M’estava com
Ulisses
contemplant la mar
deserta.
Trist. Però van
tocar-me per
l’espatlla, i
vaig girar-me.
Amb un braç em
rodejà tot sencer
i m’engolí en un
bes. Quan ets arrel
desitges terra.No sé si m’estimaves
Text de Joan Fuster (1922-1992)No sé si m’estimaves: t’estimava
i això era tot, i això era prou, i els dies
obraven per a mi racons tendríssims.T’estimava amb les hores i amb el somni
i et cantava, i passaves, i abril queia,
i et sabia ma carn meravellada.Sí, t’estimava lentament i sorda.
Com s’estimen les coses marcescibles.
Com s’aprèn l’idioma de l’absència.Desordre
Text de Narcís Comadira (1942)Com un somnàmbul vaig,
d’esma només, passant
frisós de cambra en cambra,
blanques estances buides.
I la remor dels passos
és un silenci més.
I la meva ombra fosca
més negror a la tenebra.
I pensar que al matí
per tu i per mi somreia
(ah, quin tou de lilàs
rou i perfum tendríssims!)
l’amor, aquesta espurna.
Sol, soc només desordre.Melmelada
Text de Narcís ComadiraOctubre allargassat, no contradiguis
massa aviat aquest pòsit d’estiu.
La solitud, al cor, ja senyoreja.
Deixa pels ulls uns dies de miracle.És trist l’engany del cos i el teu engany.
Tot, l’or dels arbres, la llum, fins la vida
implacable dels joves que mosseguen
una fruita sucosa, la tenebra
ho engolirà. Per dins, anem plens d’ombres.
Els cossos floten en la mel del sol.Gabriel Fauré (1845-1924)
La bonne chanson, op. 61 – La bona cançó
Textos de Paul Verlaine (1844-1896)Une Sainte en son auréole
Una santa en la seva aurèola
Une Sainte en son auréole,
Une Châtelaine en sa tour,
Tout ce que contient la parole
Humaine de grâce et d’amour;Una santa en la seva aurèola,
una castellana en la seva torre,
tot el que conté la paraula
humana de gràcia i d’amor;La note d’or que fait entendre
Un cor dans le lointain des bois,
Mariée à la fierté tendre
Des nobles Dames d’autrefois;la nota d’or que fa sentir
un cor en la llunyania dels boscos,
casada amb la feresa tendra
de les nobles dames del passat;Avec cela le charme insigne
D’un frais sourire triomphant
Éclos dans des candeurs de cygne
Et des rougeurs de femme-enfant;amb això l’encís insigne
d’un fresc somriure triomfant
nascut dels candors de cigne
i dels rubors de dona-infant;Des aspects nacrés, blancs et roses,
Un doux accord patricien:
Je vois, j’entends toutes ces choses
Dans son nom Carlovingien.aspectes nacrats, blancs i rosats,
un dolç acord patrici:
veig, sento totes aquestes coses
en el seu nom carolingi.Puisque l’aube grandit
Ja que l’alba creix
Puisque l’aube grandit, puisque voici l’aurore,
Puisque, après m’avoir fui longtemps, l’espoir veut bien
Revoler devers moi qui l’appelle et l’implore,
Puisque tout ce bonheur veut bien être le mien,Ja que l’alba creix, ja que ha arribat l’aurora,
ja que, després d’haver-me fugit molt de temps,
l’esperança vol retornar-me la que crido i suplico,
ja que tota aquesta felicitat vol ser meva,Je veux, guidé par vous, beaux yeux aux flammes douces,
Par toi conduit, ô main où tremblera ma main,
Marcher droit, que ce soit par des sentiers de mousses
Ou que rocs et cailloux encombrent le chemin;vull, guiat per vosaltres, bells ulls de dolces flames,
conduït per tu, oh mà on tremolarà la meva mà,
caminar dret, sigui per senderes de gespa
o que rocs i pedres omplin el camí;Et comme, pour bercer les lenteurs de la route,
Je chanterai des airs ingénus, je me dis
Qu’elle m’écoutera sans déplaisir sans doute;
Et vraiment je ne veux pas d’autre Paradis.i com que, per bressolar les dilacions de la ruta,
cantaré melodies ingènues, penso
que sens dubte ella no m’escoltarà sense desgrat;
i veritablement no vull cap altre paradís.La lune blanche
La lluna blanca
La lune blanche
Luit dans les bois;
De chaque branche
Part une voix
Sous la ramée …
Ô bien-aimée.La lluna blanca
lluu en els boscos
i de cada branca
surt una veu
sota el brancatge...
Oh, estimada!L’étang reflète,
Profond miroir,
La silhouette
Du saule noir
Où le vent pleure …
Rêvons, c’est l’heure.L’estany reflecteix,
profund mirall,
la silueta
del salze negre
on el vent plora...
Somiem, és l’hora.Un vaste et tendre
Apaisement
Semble descendre
Du firmament
Que l’astre irise …
C’est l’heure exquise.Una vasta i tendra
placidesa
sembla baixar
del firmament
que l’astre irisa...
És l’hora exquisida.J’allais par des chemins perfides
Jo anava per camins pèrfids
J’allais par des chemins perfides,
Douloureusement incertain.
Vos chères mains furent mes guides.Jo anava per camins pèrfids,
dolorosament incert.
Les vostres mans estimades foren les meves guies.Si pâle à l’horizon lointain
Luisait un faible espoir d’aurore;
Votre regard fut le matin.Molt pàl·lid en l’horitzó llunyà
lluïa una feble esperança d’aurora;
la vostra mirada fou el matí.Nul bruit, sinon son pas sonore,
N’encourageait le voyageur.
Votre voix me dit: «Marche encore!»Cap soroll, a part del seu pas sonor,
animava el viatger.
La vostra veu em diu: “Continua caminant!”Mon cœur craintif, mon sombre cœur
Pleurait, seul, sur la triste voie;
L’amour, délicieux vainqueur,
Nous a réunis dans la joie.El meu cor temorós, el meu cor ombrívol
plorava, sol, en la trista ruta:
l’amor, vencedor deliciós,
ens ha reunit en la joia.J’ai presque peur, en vérité
Quasi tinc por, en realitat
J’ai presque peur, en vérité,
Tant je sens ma vie enlacée
À la radieuse pensée
Qui m’a pris l’âme l’autre été,Quasi tinc por, en realitat,
de tant com sento la meva vida enllaçada
al radiós pensament
que em prengué l’ànima l’altre estiu.Tant votre image, à jamais chère,
Habite en ce cœur tout à vous,
Ce cœur uniquement jaloux
De vous aimer et de vous plaire;De tant com la vostra imatge, estimada per sempre,
habita en aquest cor tot vostre,
el meu cor, únicament gelós
d’estimar-vos i complaure-us.Et je tremble, pardonnez-moi
D’aussi franchement vous le dire,
À penser qu’un mot, qu’un sourire
De vous est désormais ma loi,I tremolo, i perdoneu-me
per dir-vos-ho tan francament,
al pensar que una paraula, un somriure
vostre és des d’ara la meva llei.Et qu’il vous suffirait d’un geste,
D’une parole ou d’un clin d’œil,
Pour mettre tout mon être en deuil
De son illusion céleste.I que només us caldria un gest,
una paraula o una picada d’ullet
per posar de dol tot el meu ésser
per la seva il·lusió celestial.Mais plutôt je ne veux vous voir,
L’avenir dût-il m’être sombre
Et fécond en peines sans nombre,
Qu’à travers un immense espoir,Però més aviat només us vull veure,
i el futur hauria de fer-me ombrívol
i fecund en penes innumerables,
que a través d’una esperança immensa.Plongé dans ce bonheur suprême
De me dire encore et toujours,
En dépit des mornes retours,
Que je vous aime, que je t’aime!Lliurat a aquesta felicitat suprema
de dir-me encara i sempre,
malgrat tristos retorns,
que us estimo, que t’estimo!Avant que tu ne t’en ailles
Abans que te’n vagis
Avant que tu ne t’en ailles,
Pâle étoile du matin,
– Mille cailles
Chantent, chantent dans le thym. –Abans que te’n vagis,
pàl·lida estrella del matí,
–mil guatlles
canten en el farigolar,–Tourne devers le poète,
Dont les yeux sont pleins d’amour,
– L’alouette
Monte au ciel avec le jour. –gira’t cap al poeta,
els ulls del qual són plens d’amor;
–l’alosa
puja al cel amb el dia.–Tourne ton regard que noie
L’aurore dans son azur;
– Quelle joie
Parmi les champs de blé mûr! –Gira la teva mirada que ofega
l’aurora en el cel;
–quina joia
entre els encisos dels camps de blat madur!–Puis fais luire ma pensée
Là-bas, – bien loin, oh! bien loin!
– La rosée
Gaîment brille sur le foin. –Després fes brillar el meu pensament
allà baix, –ben lluny, oh, ben lluny!–
–La rosada
brilla alegrement sobre el farratge.–Dans le doux rêve où s’agite
Ma mie endormie encor …
– Vite, vite,
Car voici le soleil d’or. –En el dolç somni on s’agita
la meva vida encara adormida...
–De pressa, de pressa,
car heus ací el sol d’or.–Donc, ce sera par un clair jour d’été
Doncs passarà en un clar dia d‘estiu
Donc, ce sera par un clair jour d’été:
Le grand soleil, complice de ma joie,
Fera, parmi le satin et la soie,
Plus belle encor votre chère beauté;Doncs passarà en un clar dia d’estiu,
el gran sol, còmplice de la meva joia,
entre el setí i la seda, farà
encara més bella la vostra estimada bellesa.Le ciel tout bleu, comme une haute tente,
Frissonnera somptueux à longs plis
Sur nos deux fronts qu’auront pâlis
L’émotion du bonheur et l’attente;El cel tot blau, com una gran tenda,
tremolarà sumptuós amb grans plecs
en els nostres fronts feliços que hauran empal·lidit,
per l’emoció de la felicitat i de l’espera:Et quand le soir viendra, l’air sera doux
Qui se jouera, caressant, dans vos voiles,
Et les regards paisibles des étoiles
Bienveillamment souriront aux époux.i quan arribarà el vespre, l’aire serà dolç
i jugarà, acaronador, en els teus vels,
i les mirades plàcides de les estrelles
somriuran benèvolament als cònjuges.N’est-ce pas?
No és així?
N’est-ce pas? nous irons, gais et lents, dans la voie
Modeste que nous montre en souriant l’Espoir,
Peu soucieux qu’on nous ignore ou qu’on nous voie.No és així? Anirem, joiosos i alegres pel camí modest
que ens mostra somrient l’Esperança,
poc preocupats de si ens ignoren o ens veuen.Isolés dans l’amour ainsi qu’en un bois noir,
Nos deux cœurs, exhalant leur tendresse paisible,
Seront deux rossignols qui chantent dans le soir.Aïllats en l’amor com en un bosc solitari,
els nostres cors, exhalant la seva tranquil·la tendresa,
seran dos rossinyols que canten al vespre.Sans nous préoccuper de ce que nous destine
Le Sort, nous marcherons pourtant du même pas,
Et la main dans la main, avec l’âme enfantine
De ceux qui s’aiment sans mélange, n’est-ce pas?Sense preocupar-nos pel que ens destina
la sort, caminarem portant el mateix pas.
I agafats de la mà, amb l’ànima infantil
de dos que s’estimen sense núvols. No és així?L’hiver a cessé
S’ha acabat l’hivern
L’hiver a cessé: la lumière est tiède
Et danse, du sol au firmament clair.
Il faut que le cœur le plus triste cède
À l’immense joie éparse dans l’air.S’ha acabat l’hivern: la llum és tèbia,
i dansa, del terra al clar firmament.
Cal que el cor més trist cedeixi
a la immensa joia escampada per l’aire.J’ai depuis un an le printemps dans l’âme
Et le vert retour du doux floréal,
Ainsi qu’une flamme entoure une flamme,
Met de l’idéal sur mon idéal.Des de fa un any tinc la primavera a l’ànima,
i la verda tornada de la dolça florida,
com una flama envolta una flama,
posa l’ideal sobre el meu ideal.Le ciel bleu prolonge, exhausse et couronne
L’immuable azur où rit mon amour.
La saison est belle et ma part est bonne
Et tous mes espoirs ont enfin leur tour.El cel blau perllonga, eleva i corona
l’èter immutable on somriu el nostre amor.
L’estació és bella i la meva part és bona
i ha arribat finalment el torn dels meus anhels.Que vienne l’été! que viennent encore
L’automne et l’hiver! Et chaque saison
Me sera charmante, ô Toi que décore
Cette fantaisie et cette raison!Que vingui l’estiu! Que vinguin també
la tardor i l’hivern! I cada estació
em serà encisadora, oh Tu que decores
aquesta fantasia i aquesta raó!.
Traduccions de Manuel Capdevila i Font
També et pot interessar...
Petit Palau Cambra
Dilluns, 26.02.24 – 19.30 h
Petit Palau125è aniversari del naixement de Ricard Lamote de Grignon
David Alegret, tenor
Rubén Fernández Aguirre, piano
Sílvia Bel, actriuR. Lamote de Grignon: Siete cancioncillas en estilo popular (sobre textos anònims dels segles XV i XVI) i Serranilla (sobre un text del Marquès de Santillana)
J. Lamote de Grignon: Del cicle Les violetes (sobre textos d’Apel.les Mestres): “Larilà”, “Cap al tard”, “Les aranyes” i “És juny”
M. Ortega: La gesta dels estels - segona sèrie (cicle de cançons sobre tres poemes de Joan Salvat-Papasseit, estrena absoluta)
R. Lamote de Grignon: Tot l’enyor de demà (sobre un poema de Joan Salvat-Papasseit), Nadal (sobre un text de Pere Benavent), Malenconia (sobre un text de Rossend Llates), Per una Flor de romaní (sobre un text de Josep Carner), Cançó del capvespre (sobre un text de Josep Maria de Segarra), Cançó de la Francisqueta (sobre un text de Josep Maria de Segarra), Cant espiritual (sobre un poema de Joan Maragall)
Preu: 15 euros
Col·laboradors
Armand Basi – Bagués-Marsiera Joiers – Balot Restauració – Calaf Grup – Cardoner Grup – CECOT – Coca-Cola – Col·legi d'Enginyers de Camins, Canals i Ports – Deloitte – Eurofirms Group – FC Barcelona – Fundació Abertis – Fundació Antigues Caixes Catalanes - BBVA – Fundació Caixa d'Enginyers – Fundació Castell de Peralada – Fundació Metalquimia – Gómez-Acebo & Pombo – Helvetia Compañía Suiza S.A. de Seguros y Reaseguros – Illy – Laboratorio Reig Jofre – La Fageda – Nexo – Quadis – Saba Infraestructures, S.A. – Saret de Vuyst – Scasi Soluciones de Impresión S.L. – Soler Cabot – Abacus – Colonial – Veolia Serveis Catalunya –Amics Benefactors
Ascensores Jordà, S.A. – Fundació Antoni Serra Santamans – Veolia Serveis Catalunya S.A.U. – Salvador Viñas Amat –Benefactors Palau XXI
Mª Dolors i Francesc – Elvira Abril – Pere Armadàs Bosch – Rosamaria Artigas i Costajussà – Professor Rafael I. Barraquer Compte – Francesc Xavier Carbonell Castellón – Lluís Carulla Font – Mariona Carulla Font – Josep Colomer Maronas – Josep Daniel i Lluïsa Fornos – Isabel Esteve Cruella – Pere Grau Vacarisas – Jordi Gual i Solé – María José Lavin Guitart – Ramón Poch Segura – Mª. del Carmen Pous Guardia – Juan Manuel Soler Pujol – Daniela Turco – Joan Uriach Marsal – Joaquim Uriach Torello – Manel Vallet Garriga – Jordi Simó Sanahuja –
Josep-Ramon Olivé & Victoria Guerrero
–Lieder de Clara i Robert SchumannPetit Palau Cambra | Nadal al Palau
Divendres, 15 de desembre de 2023 – 20 h
Petit Palau
En co-producció amb:
Amb el suport de:
Amb la col·laboració de:
Membre de:
Programa
Josep-Ramon Olivé, baríton
Victoria Guerrero, pianoI part
Clara Schumann (1819-1896)
Sechs Lieder, op. 13Ich stand in dunklen Träumen
Sie liebten sich beide
Liebeszauber
Der Mond kommt still gegangen
Ich hab’ in deinem Auge
Die stille LotosblumeRobert Schumann (1810-1856)
Liederkreis, op. 24Morgens steh’ ich auf und frage
Es treibt mich hin
Ich wandelte unter den Bäumen
Lieb Liebchen, leg’s Händchen
Schöne Wiege meiner Leiden
Warte, warte, wilder Schiffmann
Berg’ und Burgen schaun herunter
Anfangs wollt’ ich fast verzagen
Mit Myrthen und RosenII part
Alberto García Demestres (1960)
Tres cançons d’amor i ‘Melmelada’ per a Wanda Pitrovska
(obra d’encàrrec del Palau de la Música Catalana en el marc del programa Barcelona Creació Sonora, estrena absoluta)Ítaca
No sé si m’estimaves
Desordre
MelmeladaGabriel Fauré (1845-1924)
La bonne chanson, op. 61Une sainte en son auréole
Puisque l’aube grandit
La lune blanche
J’allais par des chemins perfides
J’ai presque peur, en vérité
Avant que tu ne t’en ailles
Donc, ce sera par un clair jour d’été
N’est-ce pas?
L’hiver a cesséAquest concert té una durada de:
Primera part, 34 minuts | Pausa de 15 minuts | Segona part, 37 minuts.
La durada del concert és aproximada.
#estrenes #jovestalentsPoema
els meus ulls tenen forats
si hi endinso aquestes mans
m’estiro la flor
de les entranyesel calze que té l’oracle
al seu final
Laia Llobera
Paradísia (2023)Comentari
La força impulsora de l’amor (o del desamor)
El Nadal del 1840, el seu primer Nadal de casada, Clara Schumann va regalar a Robert Schumann un lied, “Ich stand in dunklen Träume”. Aquell lied i cinc més compostos fins al 1843 es van publicar el 1844 com a opus 13 –era la segona de les tres col·leccions de cançons publicades per Clara Schumann entre el 1840 i el 1853, quan va deixar de compondre. D’aquestes sis cançons de temàtica amorosa, de les quals són ben conegudes les dues primeres, cal destacar-ne especialment, a més, la sisena, “Die stille Lotosblume”, una recreació commovedora i subtil de la llegenda del cant del cigne abans de morir.
Si l’inici de l’opus 13 de Clara Schumann ens remet a l’inici del seu matrimoni, el Liederkreis, op. 24 de Robert, compost el febrer del 1840, ens remet a l’inici d’un any ple d’incerteses en la vida privada i brillant en la vida professional. El seu primer cicle de lieder, nou cançons amb poemes de Heinrich Heine que parlen –amb una bona dosi d’ironia– d’esperes i d’absències, ofereix una música contrastant, amb moments amarats de lirisme, com “Berg’ und Burgen schaun herunter” o d’ímpetu, com “Warte, warte, wilder Schiffmann”, estats d’ànim que se sintetitzen en el moment culminant del cicle, “Schöne Wiege meiner Leiden”.
La bonne chanson sorgeix no d’una sinó de dues històries d’amor: el poeta Paul Verlaine escriu la seva col·lecció de vint-i-un poemes el 1870 quan està a punt de casar-se amb Mathilde Mauté, i Gabriel Fauré en selecciona nou –entre els quals el cèlebre “La lune blanche”, que ha inspirat infinitat de cançons– per compondre, més de vint anys després, una obra dedicada a la cantant Emma Bardac. La bonne chanson parla d’una història d’amor viscuda des de la primera trobada fins a les noces suggerides a l’última cançó; a diferència del Liederkreis de Schumann, on sovintegen els dubtes i els retrets, és un cicle lluminós, on cap ombra pertorba la felicitat dels amants.
El compositor Alberto García Demestres dedica les Tres cançons i ‘Melmelada’ a Wanda Pitrovska, aquella directora d’orquestra polonesa que va freqüentar el TNC mentre Xavier Albertí n’era el director. O, dit d’una altra manera, li dedica les cançons a Xavier Albertí. Va ser ell mateix qui va triar els tres poemes de Manuel Forcano, Joan Fuster i Narcís Comadira perquè García Demestres hi posés música; va triar també un quart poema de Narcís Comadira, Melmelada, que de primer van descartar i finalment es va afegir a la partitura definitiva.
Alberto García Demestres va compondre aquestes peces durant la tardor i l’hivern passats, mentre era a l’hospital, i ens demana que transmetem des d’aquestes línies l’agraïment a l’equip mèdic i a tot el personal que el va atendre durant aquells mesos que va estar ingressat.
Sílvia Pujalte Piñán, divulgadora musical especialitzada en lied
Biografies
Josep-Ramon Olivé, baríton
©Martina Ribalta
Nascut a Barcelona i format a l’Escolania de Montserrat, l’ESMUC i la Guildhall School of Music & Drama, ha estat guardonat, entre d’altres, amb la Gold Medal de la Guildhall School i el primer premi i el premi del públic del Händel Singing Competition de Londres. Ha estat també membre del projecte Le Jardin des Voix de William Christie i Les Arts Florissants, així com artista ECHO Rising Star.
Des dels inicis de la seva carrera ha tingut l’oportunitat de cantar sota la batuta de directors de renom, com William Christie, Jordi Savall, Kazushi Ono o Josep Pons; i de col·laborar amb l’OBC, Le Concert des Nations, Les Arts Florissants i Orchestra of the Age of Enlightenment; i debutar en escenaris com ara el Palau de la Música Catalana, Gran Teatre del Liceu, Concertgebouw d’Amsterdam, Musikverein de Viena i Wigmore Hall de Londres.
Ha representat els papers de Comte (Le nozze di Figaro), Mercutio (Roméo et Juliette), Aeneas (Dido &Aeneas) o Tarquinius (The Rape of Lucretia), entre d'altres. Ha cantat els cicles Winterreise, Die schöne Magelone, Lieder eines fahrenden Gesellen, Dichterliebe, Histoires Naturelles, La bonne chanson o An die ferne Geliebte a la Schubertíada, el LIFE Victoria, a L'Auditori i al Teatro de la Zarzuela. També ha participat en estrenes d'obres de compositors catalans com García-Demestres (L'eclipsi), Magrané (Diàlegs de Tirant e Carmesina) o García-Tomás (Chansons Trouvées).
Victoria Guerrero, piano
Guardonada amb el premi a la millor pianista als prestigiosos concursos Das Lied-International Song Competition de Heidelberg (2017) i Paula Salomon-Lindberg Liedwettbewerbs a la Universität der Künst de Berlín (2015), té una llarga formació com a solista que començà al Conservatorio Superior de Sevilla amb el pianista Óscar Martín i que ha consolidat a la Musikhochschule de Freiburg amb Tibor Szász. S'ha interessat especialment pel repertori de lied, amb la professora Pauliina Tukiainen en el Màster en Lied a la Musikhochschule für Musik de Karlsruhe i rep el mestratge del prestigiós pianista de lied Hartmut Höll, i de postgraduat Solistenexamm a la Musikhochschule de Karlsruhe. Ha gaudit de les beques Frauen Förder Stipendium i Juventudes Musicales de Madrid. També ha rebut consell en diversos cursos de perfeccionament de grans liederistes, com els pianistes H. Deutsch, A. le Bozec, J. Ph. Schulze, W. Rieger, D. Selig, B. Kehring i els cantants A. Schmidt, Ch. Prégardien, W. Holzmair o Ch. Iven.
Ha estat convidada a diversos cicles i festivals del gènere, com ara el Bonner Schumannfests a la Schumannhaus de Bonn els anys 2016, 2018 i 2019. Ha actuat al festival Im Frühling a Heidelberg i al cicle LiederAbend.de a Freiburg, i l’estiu del 2018 va participar a la Schubertíada a Vilabertran amb el professor Wolfgang Rieger i a la Schubertíada a Valdegovía amb la soprano Natalia Labourdette l’estiu del 2019, i al Cicle de Lied de la Zarzuela.
El passat any 2022, el Premi Extraordinari del jurat a l'Internationaler Wettbewerb für Liedkunst de Stuttgart (2022) reconeixia i consolidava una vegada més la carrera d'aquesta pianista de Jerez com a intèrpret de lied. El juny del mateix any va publicar el seu àlbum debut, Petite MORT, amb la soprano Natalia Labourdette. És pianista acompanyant en el departament de cant de la Universität Mozarteum de Salzburg.
Textos
Clara Schumann (1819-1896)
Sechs Lieder, op. 13 – Sis cançonsIch stand in dunklen Träumen
Text de Heinrich Heine (1797-1856)Era un somni obscur
Ich stand in dunklen Träumen
Und starrte ihr Bildnis an,
Und das geliebte Antlitz
Heimlich zu leben begann.Era en un somni obscur
i vaig mirar la seva imatge de fit a fit,
i el rostre estimat
començà a viure secretament.Um ihre Lippen zog sich
Ein Lächeln wunderbar,
Und wie von Wehmutstränen
Erglänzte ihr Augenpaar.Aparegué en els seus llavis
un somriure meravellós,
i en els ulls brillaren
llàgrimes de melangia.Auch meine Tränen flossen
Mir von den Wangen herab,
Und ach, ich kann ‘s nicht glauben,
Daß ich dich verloren hab!També les meves llàgrimes
caigueren per les meves galtes...
i ai!, no em puc creure
que t’hagi perduda!Sie liebten sich beide
Text de Heinrich HeineAmbdós s’estimaven
Sie liebten sich beide, doch keiner
Wollt’ es dem andern gestehn;
Sie sahen sich an so feindlich,
Und wollten vor Liebe vergehn.Ambdós s’estimaven, però cap
volia confessar-ho a l’altre;
es miraven amb hostilitat,
i volien morir-se d’amor.Sie trennten sich endlich und sah’n sich
Nur noch zuweilen im Traum;
Sie waren längst gestorben
Und wussten es selber kaum.Es separaren finalment i es veien
de tant en tant en somnis;
feia temps que eren morts,
i amb prou feines ho sabien.Liebeszauber
Text d’Emanuel Geibel (1815-1884)Màgia de l’amor
Die Liebe saß als Nachtigall
Im Rosenbusch und sang;
Es flog der wundersüße Schall
Den grünen Wald entlang.L’amor s’assegué com un rossinyol
en un roser i cantà;
el so meravellós
ressonà per la verda vall.Und wie er klang, da stieg im Kreis
Aus tausend Kelchen Duft,
Und alle Wipfel rauschten leis’,
Und leiser ging die Luft;I quan sonà, s’estengué en cercles
per mil calzes perfumats,
i tot el brancatge murmurà suaument
i l’aire es feu més lleuger.Die Bäche schwiegen, die noch kaum
Geplätschert von den Höh’n,
Die Rehlein standen wie im Traum
Und lauschten dem Getön.Els rierols callaren, i a penes
murmuraren les altures,
els cabirols s’aturaren com en somnis
i escoltaren la tonada.Und hell und immer heller floß
Der Sonne Glanz herein,
Um Blumen, Wald und Schlucht ergoß
Sich goldig roter Schein.I la resplendor del sol
lluí més i més clara,
escampant raigs de roig daurat
damunt de flors, boscos i congosts.Ich aber zog den Weg entlang
Und hörte auch den Schall.
Ach! was seit jener Stund’ ich sang,
War nur sein Widerhall.Però jo vaig seguir el meu camí
i vaig sentir també el so.
Ai!, el que vaig cantar des d’aquell moment
no era més que el seu eco.Der Mond kommt still gegangen
Text d’Emanuel GeibelLa lluna ha arribat silenciosa
Der Mond kommt still gegangen
Mit seinem gold’nen Schein,
Da schläft in holdem Prangen
Die müde Erde ein.La lluna ha arribat silenciosa
amb la seva lluïssor daurada,
mentre la terra cansada
dorm en la seva amable resplendor.Und auf den Lüften schwanken
Aus manchem treuen Sinn
Viel tausend Liebesgedanken
Über die Schläfer hin.I en l’aire es balancegen
damunt dels dorments
milers de pensaments amorosos,
plens de fidel significat.Und drunten im Tale, da funkeln
Die Fenster von Liebchens Haus;
Ich aber blicke im Dunkeln
Still in die Welt hinaus.I a baix, a la vall, brilla la finestra
de la casa de l’estimada;
però jo encara contemplo silenciós
la foscor del món, més enllà.Ich hab’ in deinem Auge
Text de Friedrich Rückert (1788-1866)He vist en els teus ulls
Ich hab’ in deinem Auge
Den Strahl der ewigen Liebe gesehen,
Ich sah auf deinen Wangen
Einmal die Rosen des Himmels stehn.He vist en els teus ulls
el raig de l’amor etern,
una vegada vaig veure les roses
del cel en les teves galtes.Und wie der Strahl im Aug’ erlischt
Und wie die Rosen zerstieben,
Ihr Abglanz ewig neu erfrischt,
Ist mir im Herzen geblieben,I quan el raig s’apagà en els ulls
i les roses es desferen,
la seva resplendor, sempre renovada,
es quedà en el meu cor.Und niemals werd’ ich die Wangen seh’n
Und nie in’s Auge dir blicken,
So werden sie mir in Rosen steh’n
Und es den Strahl mir schicken.I mai més veuré les galtes,
i mai més veuré els teus ulls,
però les roses seran amb mi
i m’enviaran el raig.Die stille Lotosblume
Text d’Emanuel GeibelLa tranquil·la flor de lotus
Die stille Lotosblume
Steigt aus dem blauen See,
Die Blätter flimmern und blitzen,
Der Kelch ist weiß wie Schnee.La tranquil·la flor de lotus
creix en el llac blau,
les fulles tremolen i brillen,
el calze és blanc com la neu.Da gießt der Mond vom Himmel
All seinen gold’nen Schein,
Gießt alle seine Strahlen
In ihren Schoß hinein.La lluna aboca des del cel
la seva resplendor daurada,
vessa tots els seus raigs
dintre de la seva sina.Im Wasser um die Blume
Kreiset ein weißer Schwan,
Er singt so süß, so leise
Und schaut die Blume an.En l’aigua al voltant de la flor
neda un cigne blanc;
canta molt dolç i suau,
i contempla la flor.Er singt so süß, so leise
Und will im Singen vergehn.
O Blume, weiße Blume,
Kannst du das Lied verstehn?Canta molt dolç i suau
i vol morir cantant.
O flor, blanca flor,
pots entendre la cançó?Robert Schumann (1810-1856)
Liederkreis, op. 24 – Cicle de cançons
Textos de Heinrich Heine (1828-1856)Morgens steh’ ich auf und frage
Cada matí em pregunto al llevar-me
Morgens steh’ ich auf und frage:
Kommt feins Liebchen heut?
Abends sink’ ich hin und klage:
Ausblieb sie auch heut.Cada matí em pregunto al llevar-me:
vindrà avui la dolça estimada?
Al vespre em queixo a l’ajaçar-me:
tampoc avui no ha vingut!In der Nacht mit meinem Kummer
Lieg’ ich schlaflos, lieg’ ich wach;
Träumend, wie im halben Schlummer,
Wandle ich bei Tag.Durant la nit, jec despert
amb la meva pena, sense reposar.
Somniant, com mig endormiscat,
camino durant el dia.Es treibt mich hin
Vaig amunt i avall!
Es treibt mich hin, es treibt mich her!
Noch wenige Stunden, dann soll ich sie schauen,
Sie selber, die schönste der schönen Jungfrauen; –
Du armes Herz, was pochst du so schwer?Vaig amunt i avall!
D’ací a poques hores la podré veure,
a ella, la més bella de les belles donzelles!
Cor fidel, per què bategues tan agitat?Die Stunden sind aber ein faules Volk!
Schleppen sich behaglich träge,
Schleichen gähnend ihre Wege; –
Tummle dich, du faules Volk!Però les hores són cançoneres!
S’arrosseguen amb còmoda indolència,
badallen i fan lentament el seu camí...
Apresseu-vos, cançoneres!Tobende Eile mich treibend erfasst!
Aber wohl niemals liebten die Horen;—
Heimlich im grausamen Bunde verschworen,
Spotten sich tückisch der Liebenden Hast.M’empeny una pressa delirant!
Però les hores mai han estimat...
Conjurades secretament en cruel aliança,
es burlen malicioses de l’ànsia de l’enamorat.Ich wandelte unter den Bäumen
Passejava sota els arbres
Ich wandelte unter den Bäumen
Mit meinem Gram allein;
Da kam das alte Träumen,
Und schlich mir ins Herz hinein.Passejava sota els arbres
tot sol amb el meu dolor,
quan arribà l’antic somni
i s’introduí en el meu cor.Wer hat euch dies Wörtlein gelehret,
Ihr Vöglein in luftiger Höh’?
Schweigt still! wenn mein Herz es höret,
Dann tut es noch einmal so weh.Qui us ha ensenyat aquest petit mot,
ocellets que voleu tan enlaire?
Emmudiu! Quan el meu cor el sent,
em torna a fer molt de mal.‘Es kam ein Jungfräulein gegangen,
Die sang es immerfort,
Da haben wir Vöglein gefangen
Das hübsche, goldne Wort.’“Hi havia una donzella
que cantava sense parar,
i els ocellets varen aprendre
la bella paraula daurada.”Das sollt ihr mir nicht erzählen,
Ihr Vöglein wunderschlau;
Ihr wollt meinen Kummer mir stehlen,
Ich aber niemanden trau’.No m’ho expliqueu pas,
ocellets meravellosos i llestos,
em voleu robar la meva pena,
però de ningú em puc refiar.Lieb Liebchen, leg’s Händchen
Estimada, posa les mans
Lieb Liebchen, leg’s Händchen aufs Herze mein; –
Ach, hörst du, wie ‘s pochet im Kämmerlein?
Da hauset ein Zimmermann schlimm und arg,
Der zimmert mir einen Totensarg.Estimada, posa les mans sobre el meu cor,
ah, no sents com batega al seu recer?
A dintre viu un fuster dolent i cruel
que m’està fent un taüt.Es hämmert und klopfet bei Tag und bei Nacht;
Es hat mich schon längst um den Schlaf gebracht.
Ach! sputet Euch, Meister Zimmermann,
Damit ich balde schlafen kann.Cops de martell dia i nit!
Ja fa temps que m’ha fugit el son.
Ai!, apressa’t, mestre fuster,
perquè pugui dormir aviat!Schöne Wiege meiner Leiden
Bell bressol del meu dolor
Schöne Wiege meiner Leiden,
Schönes Grabmal meiner Ruh’,
Schöne Stadt, wir müssen scheiden, –
Lebe wohl! ruf’ ich dir zu.Bell bressol del meu dolor,
bella tomba de la meva pau,
bella ciutat, ens hem de separar!...
Et dic adeu!Lebe wohl, du heil’ge Schwelle,
Wo da wandelt Liebchen traut;
Lebe wohl! du heil’ge Stelle,
Wo ich sie zuerst geschaut.Adeu-siau, sagrada llinda,
per la qual passeja confiada l’estimada!
Adeu-siau, sagrat indret
on et vaig veure per primera vegada!Hätt’ ich dich doch nie gesehen,
Schöne Herzenskönigin!
Nimmer wär es dann geschehen,
Dass ich jetzt so elend bin.Si no t’hagués vist mai,
bella reina del meu cor,
mai no hauria arribat
a estar tan afligit!Nie wollt’ ich dein Herze rühren,
Liebe hab’ ich nie erfleht;
Nur ein stilles Leben führen
Wollt’ ich, wo dein Odem weht.Mai vaig voler commoure el teu cor,
mai t’he implorat amor,
només volia viure, silenciós,
allà on et pogués sentir respirar.Doch du drängst mich selbst von hinnen,
Bittre Worte spricht dein Mund;
Wahnsinn wühlt in meinen Sinnen,
Und mein Herz ist krank und wund.Però tu m’empenys lluny d’ací
amb les amargues paraules de la teva boca,
la demència agita els meus sentits,
i el meu cor està malalt i ferit.Und die Glieder matt und träge
Schlepp’ ich fort am Wanderstab,
Bis mein müdes Haupt ich lege
Ferne in ein kühles Grab.I els membres, dèbils i cansats.
M’allunyaré amb el meu bastó
fins que el meu cap esgotat
reposi en una freda tomba remota.Warte, warte, wilder Schiffmann
Espera, espera, mariner salvatge
Warte, warte, wilder Schiffmann,
Gleich folg’ ich zum Hafen dir;
Von zwei Jungfraun nehm’ ich Abschied,
Von Europa und von Ihr.Espera, espera, mariner salvatge,
molt aviat et seguiré fins al port;
em vull acomiadar de dues donzelles,
d’Europa i d’ella.Blutquell, rinn’ aus meinen Augen,
Blutquell, brich aus meinem Leib,
Dass ich mit dem heissen Blute
Meine Schmerzen niederschreib’.Font de sang, raja dels meus ulls,
font de sang, esclafeix el meu cos,
perquè amb la sang calenta
pugui escriure les meves penes.Ei, mein Lieb, warum just heute
Schaudert dich, mein Blut zu sehn?
Sahst mich bleich und herzeblutend
Lange Jahre vor dir stehn!Ai, estimada!, per què precisament avui
t’espanta veure la meva sang?
M’has vist davant teu durant molts anys,
pàl·lid i amb el cor sagnant!Kennst du noch das alte Liedchen
Von der Schlang’ im Paradies,
Die durch schlimme Apfelgabe
Unsern Ahn ins Elend stiess?No coneixes la vella cançó
de la serpent del paradís,
que amb la pèrfida ofrena d’una poma
precipità els avantpassats en la misèria?Alles Unheil brachten Äpfel!
Eva bracht’ damit den Tod,
Eris brachte Trojas Flammen,
Du bracht’st beides, Flamm’ und Tod.Totes les calamitats ens venen de les pomes!
Eva ens portà amb ella la mort,
Eris portà les flames a Troia,
tu has portat alhora flames i mort.Berg’ und Burgen schaun herunter
Muntanyes i castells es contemplen
Berg’ und Burgen schaun herunter
In den spiegelhellen Rhein,
Und mein Schiffchen segelt munter,
Rings umglänzt von Sonnenschein.Muntanyes i castells es contemplen
en el brillant mirall del Rin.
I alegre navega la meva barca
entremig del llampurneig del sol.Ruhig seh’ ich zu dem Spiele
Goldner Wellen, kraus bewegt;
Still erwachen die Gefühle,
Die ich tief im Busen hegt’.Contemplo tranquil el joc ondulant
de les ones daurades en moviment.
Es desperten silenciosos els sentiments
que guardava en el fons del meu pit.Freundlich grüssend und verheissend
Lockt hinab des Stromes Pracht;
Doch ich kenn’ ihn, oben gleissend,
Bringt sein Innres Tod und Nacht.Amb amables salutacions i promeses
m’atrau cap avall el riu esplendorós;
però el conec: resplendeix per sobre,
però amaga dintre seu la nit i la mort.Oben Lust, in Busen Tücken,
Strom, du bist der Liebsten Bild!
Die kann auch so freundlich nicken,
Lächelt auch so fromm und mild.Per fora, alegria; en la sina, traïció!
Ets, corrent, la imatge de l’estimada!
També ella pot saludar amable,
i somriure innocent i dolça.Anfangs wollt’ ich fast verzagen
De primer quasi em vaig desesperar
Anfangs wollt’ ich fast verzagen,
Und ich glaubt’, ich trüg’ es nie;
Und ich hab’ es doch getragen –
Aber fragt mich nur nicht, wie?De primer quasi em vaig desesperar
i em pensava que no ho suportaria,
però ho he suportat...
No em preguntis, però, com?Mit Myrthen und Rosen
Amb murtres i roses
Mit Myrthen und Rosen, lieblich und hold,
Mit duft’gen Zypressen und Flittergold,
Möcht’ ich zieren dies Buch wie ‘nen Totenschrein,
Und sargen meine Lieder hinein.Amb murtres i roses, gracioses i dolces,
amb xiprers perfumats i amb oripells
voldria ornar aquest llibre, com un taüt,
i enterrar-hi les meves cançons.O könnt’ ich die Liebe sargen hinzu!
Auf dem Grabe der Liebe wächst Blümlein der Ruh’,
Da blüht es hervor, da pflückt man es ab, –
Doch mir blüht’s nur, wenn ich selber im Grab.Ah, si pogués enterrar-hi també el meu amor!
Damunt la tomba de l’amor, hi creixen les floretes de la pau
quan floreixen, les arrenquen tot seguit,
però les meves només floriran quan jo sigui a la tomba.Hier sind nun die Lieder, die einst so wild,
Wie ein Lavastrom, der dem Ätna entquillt,
Hervorgestürzt aus dem tiefsten Gemüt,
Und rings viel blitzende Funken versprüht!Aquí hi ha les cançons que un dia, impetuoses
com el corrent de lava que baixa de l’Etna,
sorgiren tumultuoses dels meus sentiments més profunds,
i inundaren de guspires brillants el seu entorn!Nun liegen sie stumm und totengleich,
Nun starren sie kalt und nebelbleich,
Doch aufs neu’ die alte Glut sie belebt,
Wenn der Liebe Geist einst über sie schwebt.Ara són ací, callades i esmorteïdes,
ens miren absortes, fredes i pàl·lides com la boira.
Però un dia l’antiga ardor les reviurà,
quan l’esperit de l’amor aleni al seu damunt.Und es wird mir im Herzen viel Ahnung laut:
Der Liebe Geist einst über sie taut;
Einst kommt dies Buch in deine Hand,
Du süsses Lieb im fernen Land.I un pressentiment s’apodera del meu cor:
l’esperit de l’amor els caurà un dia com la rosada,
i aquest llibre arribarà a les teves mans,
dolça estimada en terres llunyanes.Dann löst sich des Liedes Zauberbann,
Die blassen Buchstaben schaun dich an,
Sie schauen dir flehend ins schöne Aug’,
Und flüstern mit Wehmut und Liebeshauch.S’expandirà llavors l’encís de les cançons
i les pàl·lides lletres et miraran,
miraran suplicants els teus bells ulls
i t’arribaran melangiosos els hàlits del meu amor.Alberto García Demestres (1960)
Tres cançons d’amor i ‘Melmelada’ per a Wanda Pitrovska
(obra d’encàrrec del Palau de la Música Catalana en el marc del programa Barcelona Creació Sonora, estrena absoluta)Ítaca
Text de Manuel Forcano (1968)M’estava com
Ulisses
contemplant la mar
deserta.
Trist. Però van
tocar-me per
l’espatlla, i
vaig girar-me.
Amb un braç em
rodejà tot sencer
i m’engolí en un
bes. Quan ets arrel
desitges terra.No sé si m’estimaves
Text de Joan Fuster (1922-1992)No sé si m’estimaves: t’estimava
i això era tot, i això era prou, i els dies
obraven per a mi racons tendríssims.T’estimava amb les hores i amb el somni
i et cantava, i passaves, i abril queia,
i et sabia ma carn meravellada.Sí, t’estimava lentament i sorda.
Com s’estimen les coses marcescibles.
Com s’aprèn l’idioma de l’absència.Desordre
Text de Narcís Comadira (1942)Com un somnàmbul vaig,
d’esma només, passant
frisós de cambra en cambra,
blanques estances buides.
I la remor dels passos
és un silenci més.
I la meva ombra fosca
més negror a la tenebra.
I pensar que al matí
per tu i per mi somreia
(ah, quin tou de lilàs
rou i perfum tendríssims!)
l’amor, aquesta espurna.
Sol, soc només desordre.Melmelada
Text de Narcís ComadiraOctubre allargassat, no contradiguis
massa aviat aquest pòsit d’estiu.
La solitud, al cor, ja senyoreja.
Deixa pels ulls uns dies de miracle.És trist l’engany del cos i el teu engany.
Tot, l’or dels arbres, la llum, fins la vida
implacable dels joves que mosseguen
una fruita sucosa, la tenebra
ho engolirà. Per dins, anem plens d’ombres.
Els cossos floten en la mel del sol.Gabriel Fauré (1845-1924)
La bonne chanson, op. 61 – La bona cançó
Textos de Paul Verlaine (1844-1896)Une Sainte en son auréole
Una santa en la seva aurèola
Une Sainte en son auréole,
Une Châtelaine en sa tour,
Tout ce que contient la parole
Humaine de grâce et d’amour;Una santa en la seva aurèola,
una castellana en la seva torre,
tot el que conté la paraula
humana de gràcia i d’amor;La note d’or que fait entendre
Un cor dans le lointain des bois,
Mariée à la fierté tendre
Des nobles Dames d’autrefois;la nota d’or que fa sentir
un cor en la llunyania dels boscos,
casada amb la feresa tendra
de les nobles dames del passat;Avec cela le charme insigne
D’un frais sourire triomphant
Éclos dans des candeurs de cygne
Et des rougeurs de femme-enfant;amb això l’encís insigne
d’un fresc somriure triomfant
nascut dels candors de cigne
i dels rubors de dona-infant;Des aspects nacrés, blancs et roses,
Un doux accord patricien:
Je vois, j’entends toutes ces choses
Dans son nom Carlovingien.aspectes nacrats, blancs i rosats,
un dolç acord patrici:
veig, sento totes aquestes coses
en el seu nom carolingi.Puisque l’aube grandit
Ja que l’alba creix
Puisque l’aube grandit, puisque voici l’aurore,
Puisque, après m’avoir fui longtemps, l’espoir veut bien
Revoler devers moi qui l’appelle et l’implore,
Puisque tout ce bonheur veut bien être le mien,Ja que l’alba creix, ja que ha arribat l’aurora,
ja que, després d’haver-me fugit molt de temps,
l’esperança vol retornar-me la que crido i suplico,
ja que tota aquesta felicitat vol ser meva,Je veux, guidé par vous, beaux yeux aux flammes douces,
Par toi conduit, ô main où tremblera ma main,
Marcher droit, que ce soit par des sentiers de mousses
Ou que rocs et cailloux encombrent le chemin;vull, guiat per vosaltres, bells ulls de dolces flames,
conduït per tu, oh mà on tremolarà la meva mà,
caminar dret, sigui per senderes de gespa
o que rocs i pedres omplin el camí;Et comme, pour bercer les lenteurs de la route,
Je chanterai des airs ingénus, je me dis
Qu’elle m’écoutera sans déplaisir sans doute;
Et vraiment je ne veux pas d’autre Paradis.i com que, per bressolar les dilacions de la ruta,
cantaré melodies ingènues, penso
que sens dubte ella no m’escoltarà sense desgrat;
i veritablement no vull cap altre paradís.La lune blanche
La lluna blanca
La lune blanche
Luit dans les bois;
De chaque branche
Part une voix
Sous la ramée …
Ô bien-aimée.La lluna blanca
lluu en els boscos
i de cada branca
surt una veu
sota el brancatge...
Oh, estimada!L’étang reflète,
Profond miroir,
La silhouette
Du saule noir
Où le vent pleure …
Rêvons, c’est l’heure.L’estany reflecteix,
profund mirall,
la silueta
del salze negre
on el vent plora...
Somiem, és l’hora.Un vaste et tendre
Apaisement
Semble descendre
Du firmament
Que l’astre irise …
C’est l’heure exquise.Una vasta i tendra
placidesa
sembla baixar
del firmament
que l’astre irisa...
És l’hora exquisida.J’allais par des chemins perfides
Jo anava per camins pèrfids
J’allais par des chemins perfides,
Douloureusement incertain.
Vos chères mains furent mes guides.Jo anava per camins pèrfids,
dolorosament incert.
Les vostres mans estimades foren les meves guies.Si pâle à l’horizon lointain
Luisait un faible espoir d’aurore;
Votre regard fut le matin.Molt pàl·lid en l’horitzó llunyà
lluïa una feble esperança d’aurora;
la vostra mirada fou el matí.Nul bruit, sinon son pas sonore,
N’encourageait le voyageur.
Votre voix me dit: «Marche encore!»Cap soroll, a part del seu pas sonor,
animava el viatger.
La vostra veu em diu: “Continua caminant!”Mon cœur craintif, mon sombre cœur
Pleurait, seul, sur la triste voie;
L’amour, délicieux vainqueur,
Nous a réunis dans la joie.El meu cor temorós, el meu cor ombrívol
plorava, sol, en la trista ruta:
l’amor, vencedor deliciós,
ens ha reunit en la joia.J’ai presque peur, en vérité
Quasi tinc por, en realitat
J’ai presque peur, en vérité,
Tant je sens ma vie enlacée
À la radieuse pensée
Qui m’a pris l’âme l’autre été,Quasi tinc por, en realitat,
de tant com sento la meva vida enllaçada
al radiós pensament
que em prengué l’ànima l’altre estiu.Tant votre image, à jamais chère,
Habite en ce cœur tout à vous,
Ce cœur uniquement jaloux
De vous aimer et de vous plaire;De tant com la vostra imatge, estimada per sempre,
habita en aquest cor tot vostre,
el meu cor, únicament gelós
d’estimar-vos i complaure-us.Et je tremble, pardonnez-moi
D’aussi franchement vous le dire,
À penser qu’un mot, qu’un sourire
De vous est désormais ma loi,I tremolo, i perdoneu-me
per dir-vos-ho tan francament,
al pensar que una paraula, un somriure
vostre és des d’ara la meva llei.Et qu’il vous suffirait d’un geste,
D’une parole ou d’un clin d’œil,
Pour mettre tout mon être en deuil
De son illusion céleste.I que només us caldria un gest,
una paraula o una picada d’ullet
per posar de dol tot el meu ésser
per la seva il·lusió celestial.Mais plutôt je ne veux vous voir,
L’avenir dût-il m’être sombre
Et fécond en peines sans nombre,
Qu’à travers un immense espoir,Però més aviat només us vull veure,
i el futur hauria de fer-me ombrívol
i fecund en penes innumerables,
que a través d’una esperança immensa.Plongé dans ce bonheur suprême
De me dire encore et toujours,
En dépit des mornes retours,
Que je vous aime, que je t’aime!Lliurat a aquesta felicitat suprema
de dir-me encara i sempre,
malgrat tristos retorns,
que us estimo, que t’estimo!Avant que tu ne t’en ailles
Abans que te’n vagis
Avant que tu ne t’en ailles,
Pâle étoile du matin,
– Mille cailles
Chantent, chantent dans le thym. –Abans que te’n vagis,
pàl·lida estrella del matí,
–mil guatlles
canten en el farigolar,–Tourne devers le poète,
Dont les yeux sont pleins d’amour,
– L’alouette
Monte au ciel avec le jour. –gira’t cap al poeta,
els ulls del qual són plens d’amor;
–l’alosa
puja al cel amb el dia.–Tourne ton regard que noie
L’aurore dans son azur;
– Quelle joie
Parmi les champs de blé mûr! –Gira la teva mirada que ofega
l’aurora en el cel;
–quina joia
entre els encisos dels camps de blat madur!–Puis fais luire ma pensée
Là-bas, – bien loin, oh! bien loin!
– La rosée
Gaîment brille sur le foin. –Després fes brillar el meu pensament
allà baix, –ben lluny, oh, ben lluny!–
–La rosada
brilla alegrement sobre el farratge.–Dans le doux rêve où s’agite
Ma mie endormie encor …
– Vite, vite,
Car voici le soleil d’or. –En el dolç somni on s’agita
la meva vida encara adormida...
–De pressa, de pressa,
car heus ací el sol d’or.–Donc, ce sera par un clair jour d’été
Doncs passarà en un clar dia d‘estiu
Donc, ce sera par un clair jour d’été:
Le grand soleil, complice de ma joie,
Fera, parmi le satin et la soie,
Plus belle encor votre chère beauté;Doncs passarà en un clar dia d’estiu,
el gran sol, còmplice de la meva joia,
entre el setí i la seda, farà
encara més bella la vostra estimada bellesa.Le ciel tout bleu, comme une haute tente,
Frissonnera somptueux à longs plis
Sur nos deux fronts qu’auront pâlis
L’émotion du bonheur et l’attente;El cel tot blau, com una gran tenda,
tremolarà sumptuós amb grans plecs
en els nostres fronts feliços que hauran empal·lidit,
per l’emoció de la felicitat i de l’espera:Et quand le soir viendra, l’air sera doux
Qui se jouera, caressant, dans vos voiles,
Et les regards paisibles des étoiles
Bienveillamment souriront aux époux.i quan arribarà el vespre, l’aire serà dolç
i jugarà, acaronador, en els teus vels,
i les mirades plàcides de les estrelles
somriuran benèvolament als cònjuges.N’est-ce pas?
No és així?
N’est-ce pas? nous irons, gais et lents, dans la voie
Modeste que nous montre en souriant l’Espoir,
Peu soucieux qu’on nous ignore ou qu’on nous voie.No és així? Anirem, joiosos i alegres pel camí modest
que ens mostra somrient l’Esperança,
poc preocupats de si ens ignoren o ens veuen.Isolés dans l’amour ainsi qu’en un bois noir,
Nos deux cœurs, exhalant leur tendresse paisible,
Seront deux rossignols qui chantent dans le soir.Aïllats en l’amor com en un bosc solitari,
els nostres cors, exhalant la seva tranquil·la tendresa,
seran dos rossinyols que canten al vespre.Sans nous préoccuper de ce que nous destine
Le Sort, nous marcherons pourtant du même pas,
Et la main dans la main, avec l’âme enfantine
De ceux qui s’aiment sans mélange, n’est-ce pas?Sense preocupar-nos pel que ens destina
la sort, caminarem portant el mateix pas.
I agafats de la mà, amb l’ànima infantil
de dos que s’estimen sense núvols. No és així?L’hiver a cessé
S’ha acabat l’hivern
L’hiver a cessé: la lumière est tiède
Et danse, du sol au firmament clair.
Il faut que le cœur le plus triste cède
À l’immense joie éparse dans l’air.S’ha acabat l’hivern: la llum és tèbia,
i dansa, del terra al clar firmament.
Cal que el cor més trist cedeixi
a la immensa joia escampada per l’aire.J’ai depuis un an le printemps dans l’âme
Et le vert retour du doux floréal,
Ainsi qu’une flamme entoure une flamme,
Met de l’idéal sur mon idéal.Des de fa un any tinc la primavera a l’ànima,
i la verda tornada de la dolça florida,
com una flama envolta una flama,
posa l’ideal sobre el meu ideal.Le ciel bleu prolonge, exhausse et couronne
L’immuable azur où rit mon amour.
La saison est belle et ma part est bonne
Et tous mes espoirs ont enfin leur tour.El cel blau perllonga, eleva i corona
l’èter immutable on somriu el nostre amor.
L’estació és bella i la meva part és bona
i ha arribat finalment el torn dels meus anhels.Que vienne l’été! que viennent encore
L’automne et l’hiver! Et chaque saison
Me sera charmante, ô Toi que décore
Cette fantaisie et cette raison!Que vingui l’estiu! Que vinguin també
la tardor i l’hivern! I cada estació
em serà encisadora, oh Tu que decores
aquesta fantasia i aquesta raó!.
Traduccions de Manuel Capdevila i Font
També et pot interessar...
Petit Palau Cambra
Dilluns, 26.02.24 – 19.30 h
Petit Palau125è aniversari del naixement de Ricard Lamote de Grignon
David Alegret, tenor
Rubén Fernández Aguirre, piano
Sílvia Bel, actriuR. Lamote de Grignon: Siete cancioncillas en estilo popular (sobre textos anònims dels segles XV i XVI) i Serranilla (sobre un text del Marquès de Santillana)
J. Lamote de Grignon: Del cicle Les violetes (sobre textos d’Apel.les Mestres): “Larilà”, “Cap al tard”, “Les aranyes” i “És juny”
M. Ortega: La gesta dels estels - segona sèrie (cicle de cançons sobre tres poemes de Joan Salvat-Papasseit, estrena absoluta)
R. Lamote de Grignon: Tot l’enyor de demà (sobre un poema de Joan Salvat-Papasseit), Nadal (sobre un text de Pere Benavent), Malenconia (sobre un text de Rossend Llates), Per una Flor de romaní (sobre un text de Josep Carner), Cançó del capvespre (sobre un text de Josep Maria de Segarra), Cançó de la Francisqueta (sobre un text de Josep Maria de Segarra), Cant espiritual (sobre un poema de Joan Maragall)
Preu: 15 euros
Col·laboradors
Armand Basi – Bagués-Marsiera Joiers – Balot Restauració – Calaf Grup – Cardoner Grup – CECOT – Coca-Cola – Col·legi d'Enginyers de Camins, Canals i Ports – Deloitte – Eurofirms Group – FC Barcelona – Fundació Abertis – Fundació Antigues Caixes Catalanes - BBVA – Fundació Caixa d'Enginyers – Fundació Castell de Peralada – Fundació Metalquimia – Gómez-Acebo & Pombo – Helvetia Compañía Suiza S.A. de Seguros y Reaseguros – Illy – Laboratorio Reig Jofre – La Fageda – Nexo – Quadis – Saba Infraestructures, S.A. – Saret de Vuyst – Scasi Soluciones de Impresión S.L. – Soler Cabot – Abacus – Colonial – Veolia Serveis Catalunya –Amics Benefactors
Ascensores Jordà, S.A. – Fundació Antoni Serra Santamans – Veolia Serveis Catalunya S.A.U. – Salvador Viñas Amat –Benefactors Palau XXI
Mª Dolors i Francesc – Elvira Abril – Pere Armadàs Bosch – Rosamaria Artigas i Costajussà – Professor Rafael I. Barraquer Compte – Francesc Xavier Carbonell Castellón – Lluís Carulla Font – Mariona Carulla Font – Josep Colomer Maronas – Josep Daniel i Lluïsa Fornos – Isabel Esteve Cruella – Pere Grau Vacarisas – Jordi Gual i Solé – María José Lavin Guitart – Ramón Poch Segura – Mª. del Carmen Pous Guardia – Juan Manuel Soler Pujol – Daniela Turco – Joan Uriach Marsal – Joaquim Uriach Torello – Manel Vallet Garriga – Jordi Simó Sanahuja –